24 Dr. Hans Reusch. 



Den i profilet forekommende kvartsit (kv.) er skifrig, saasom 

 den er gjennemtrukket af fine, indbyrdes parallell- hinder af glin- 

 sende lerskifer. Den in deh older linser og smale aarer af storkry- 

 stallinsk kvarts; ved forvitringen er hergarten paa den gamle is- 

 skurede overflade bleven overklædt med en tynd, hvid forvitrings- 

 hinde. I skjæringen b. har man en art graa, bløde, ikke nøiere 

 undersøgte skifere faldende 55° mod nnv. 



Sydover fra de afbildede skjæringer træffer man stadig glin- 

 sende lerskifer, som er lys graalig og kun undtagelsesvis mørk, 

 kisholdig. Den er noget kruset men vel gjenn< j mgaaende faldende 

 mod nv. Tildels sees tydelig kruskløiv. Et steds iagttoges et om- 

 trent f m. tykt lag af en lys, graa, sandstensagtig kvartsit, der 

 indeholder kalkspat. Frisk bruser den for syre ; henimod den for- 

 vitrede overflade indeholder den smaa rustklædte porer fremkomme 

 ved kalkspatens borttæring. 



Strækningen mellem Mariero og Hinna er kun flygtig under-- 

 søgt; her synes kun at forekomme glinsende lerskifer. 



Naar man fra Hinna gaar videre sydover langs jernbanelinjen, 

 træffer man først nogle skjæringer i graa, kvartsholdig, glinsende 

 lerskifer, som er opfyldt med linser af ren kvarts. Faldet er i 

 nordlig retning. Det er uregelmæssigt og bølgende men i det hele 

 ikke steilt. Dernæst vandrer man et langt stykke over bedækket 

 terræn, nemlig morænegrus opfyldt med store stene af gneisgrani- 

 tiske bergarter. Stokkevandets udløb sker gjennein flade myrer,, 

 under hvis torv morænegrus tildels sees at dukke op*). Straks r. 

 nord herfor er en skjæring i temmelig massiv gneis, der samtidig 

 indeholder saavel lys som mørk glimmer. Faldet 'er 50° mod v. 

 Pegmatitaarer optræder. 



Nu gaar man igjen et langt stykke over løsmateriale. Kort 

 i nord for Sandnæs passerer man store skjæringer i gneis, som i 

 det hele taget er temmelig massiv. Lagningen er temmelig uregel- 

 mæssig stillet; i det store taget falder den dog vel under en ikke 

 steil vinkel mod sv. I gneisen sees pegmatitiske aarer, som fornemhg 

 følger lagfladerne. En del af gneisen er mørk, rig paa glimmer 

 og, som det synes, samtidig paa hornblende. I denne varietet 

 optræder nogle uregelmæssige aarer, der væsentlig bestaar af grøn- 



p ) Om det grunde Stokkevaud og den raæugde træstubber, som findes paa 

 dets bund, har förf. efter hr. I. Andas beretning givet en meddelelse i 

 »Naturen« 6te aarg. 1882. p. 127. 



