18 Dr. Hans Reusch. 



hvilke den egentlige skifer bngter sig. End ikke den saaledes 

 frembragte tilsyneladende lagning kan vel tydes som andet end 

 sekundær. Foruden den kvarts, der maa regnes at høre med til 

 den glinsende skifer, indeholder denne meget almindelig større 

 linser af forholdsvis ren kvarts, der ligger i skiferen som no- 

 get for sig. 



Omstaaende tegning viser i halv naturlig størrelse en del af 

 et horizontalt svaberg paa skraaningen af Vaalandspiben, en høide 

 kort i syd for Stavanger. Man ser her fremstillet et meget almin- 

 deligt fenomen: den bølgende skifrighed bøier om med skarp krum- 

 ning i visse indbyrdes parallelle fläder, der gjennemsætter berg- 

 arten, f. eks. a-a og b-b paa figuren. Efter saadanne fläder 

 lader fjeldet sig forholdsvis let skive op. Kvartslinserne tyndes 

 ud mod dem. Bergarten har faaet »kruskløiv«. (Conf. Reusch» 

 Silurfossiler og pressede konglomerater i Bergensskifrene. Kr. 

 1882. p. 45.) Smaabølgernes kamme og dale, eller med en kor- 

 tere betegnelse bølgningens akselinjer, gaar naturligvis nogenledes 

 indbyrdes parallelle i lerglimmerskifer som den afbildede. 



Denne parallellitet iagttages meget almindelig ogsaa uden r 

 at der har uddannet sig »kruskløiv«, og er et strækningsfenomen ; 

 den er ogsaa paa kartet betegnet som saadant. Undertiden er 

 dermed forbunden en grovstænglig struktur, idet bergarten, naar 

 den forvitrer eller den brydes, løsner op i stængelformede fliser. 

 Paa den sydøstlige del af det fremstillede terræn hælder stræk- 

 ningen udpræget mod nv. De tegn for skifrighedens stilling, som 

 findes paa kartet side 20, kan paa grund af bølgningen kun betegne 

 hovedretninger. Hældningen er i det hele nordlig. Paa øerne T 

 hvor de mange kvartsitindleiringer angiver lagningen, falder denne 

 gjennemgaaende sammen med skifrigheden. 



Nogle bergartvarieteter er blevne undersøgte mikroskopisk, 

 saaledes en mørk, graa, glinsende lerskifer med smaa svovlkis- 

 indeslutninger sammensatte af terningformede krystaller. Bergar- 

 ten forekom ved Hillevaag i syd for Stavanger. Den bestod 

 hovedsagelig af en klar substans, der i det hele, endog mikrosko- 

 pisk taget, var meget finkornig ; men i hvilken kornstørrelsen 

 vekslede noget. Mesteparten var vel kvarts, da optisk enaksighed 

 lod sig eftervise, men en del af kornene var kanske feldspat Ind- 

 sprængt var ganske fine rutilnaale, dels samlede i höbe, dels 

 liggende enkeltvis eller sammenvoksede to og to til tvillinger. 

 Endvidere sees temmelig ujævnt fordelte smaaflekker af en mørk T 



