Fjelclbygningen paa øerne udenfor Hardangerfjorden. 



Trykkræfternes indvirkning paa bergarterne. 



Saavel de eruptive som de sedimentære bergarter er blevne 

 inddragne i jordskorpens foldningsproces. Langs nordvest-siden af 

 Hardangerfjordens linje er lagningens strøg nordøst-sydvestligt. 



Bergarternes forandringer i mineralogisk henseende, som ikke 

 kan omhandles, uden at man i detaljer gaar ind paa deres petro- 

 grafiske natur, er vel for en væsentlig del foregaaet under fold- 

 ningsprocessen. Forandringen bliver at betegne som regional- 

 metamorfisk. Blandt bergarternes omændringer er ovenfor nævnt 

 gabbroers forandring til hornblenderige bergarter. 



Her skal omtales nogle struktur- og formændringer. Ud- 

 dannelse af sekundær eller falsk skifrighed hos finkornige, sedi- 

 mentære bergarter er et saa mange steder studeret fenomen, at 

 jeg ikke vil gaa nøiere ind derpaa. Sjeldnere iagttaget men sær- 

 deles smukt udviklet i vor egn er sekundær skifrighed i eruptiver. 

 De finkornige gange af forandret di abas er ofte tyndskifrige, næsten 

 som en tagskifer. Dette er f. eks. tilfælde med flere gange ved 

 Barbroneset ved gaarden Uren paa Bømmeløen. Interessant er det 

 at se, at skifrighedens stilling er uafhængig af gangenes fladeud- 

 strækniug og ofte skjærer denne under en vinkel, endvidere at 

 gangene ved grenserne uagtet alle forandringer fremdeles er mere 

 finkornige end ellers i massen. Ogsaa smuk skifrig porfyrit med 

 fladtrykte feldspatkrystaller og skifrig kvartsporfyr er iagttaget. 

 De granitaarer, som gjennemsværmer den dioritiske bergart, har 

 ofte ved tryk antaget parallelstruktur, herved er fremkommet en 

 bergart, der i haandstykke ganske svarer til den, som Kjerulf hos 

 os har benævnet gneisgranit eller stribet granit. Fra den sydlige 

 del af øen Hofteren har jeg af bildet en granitgang, hvor denne 

 struktur var vel udviklet og dannede en vinkel med gangens 



masser i et særdeles interessant, ved naturfor skarraødet holdt foredrag. 

 Nærværende forfatter mente, at man burde være forsigtig med nævnte 

 ord, da det var indført i geologien med en ganske speciel betydning. 

 For de tilfælde, i hvilke granit som indtrængt masse øiensynlig dannede 

 underlag for lag, besad man allerede hos os et godt ord i den af pro- 

 fessor Kjerulf foreslaaede benævnelse »fodgranit« (eller »fodsyenit«). 

 Forfatteren holdt det forresten ikke for usandsynligt, at ogsaa Kri- 

 stianiaegnens granit- og syenitmasser, ved nøiere undersøgelse, kom at 

 tydes som centraldelene af store vulkanfjelde. 



