64 Aksel S. Steen. 



2<len oktbr. 1882, da horizontalintensiteten s maximum var 0.12877 

 og dens minimum 0.11158, for disse to ydertilfælder beregnet vær- 

 dien af en delstregs forandring i vertikalvariometrets stand under 

 forudsætning af, at afiæsningen i begge tilfælder var 500, og fundet 

 en forskjel af hele 15%. 



Af alt det her fremførte vil sees, at det Lamont'ske vertikal- 

 variometer er et lidet tjenligt apparat til maaling af vertikalinten- 

 sitetens forandringer; naar saa dertil kommer, at omsætningen af 

 disse forandringer i absolut maal hviler paa de med et saa ufuld- 

 komment instrument som inklinatoriet udførte observationer, er 

 det indlysende, at vertikalintensiteten paa langt nær kan antages 

 at være saa nøjagtig bestemt, som de to andre elementer. 



At jeg alligevel, som jeg haaber, har faaet ganske brugbare 

 resultater ud af observationerne med vertikalvariometret, tilskriver 

 jeg anvendelsen af formel (9). Udviklingen af denne formel, lige- 

 som af det tilsvarende exakte udtryk for horizontalintensiteten, 

 formel (4), hviler paa betragtningsmaader, der, saavidt jeg ved, 

 aldrig før har været bragt i anvendelse. Det er de tre skandina- 

 viske landes polarstationer, der har æren af først at have stillet 

 dem frem til videnskabelig diskussion, og den bekjendte Tyske 

 magnetiker professor Børgen i Wilhelmshaven har ogsaa senere 

 undergivet sagen i sin almindelighed en alsidig theoretisk drøftelse i 

 en afhandling 1 ) i »Annalen der Hydrografie und Maritimen Meteo- 

 rologie 1885, Heft V und VI«, ligesom Giese i sin tidtnævnte 

 kritiske afhandling har ydet vigtige bidrag til belysning af her- 

 hen hørende spørgsmaal. 



Gjennem omstaaende i forhold til emnets omfang temmelig 

 kortfattede fremstilling, har jeg søgt at vise, at ligesom flere andres 

 gaar ogsaa mine erfaringer i den retning, at studiet af de arktiske 

 egnes magnetiske forhold delvis kræver andre instrumenter, andre 

 observationsmethoder og andre beregningsmaader end man tidli- 

 gere, før polarstationerne begyndte sin virksomhed, antog at kunne 

 hjælpe sig med. Det vilde imidlertid være temmelig forhastet 

 allerede nu at aabne en diskussion om den heldigste maade at 

 ordne eventuelle fremtidige magnetiske undersøgelser i polaregnene 



*) Theorie der Lainon t' sehen Instrumente zur Beobachtung der Variationen 

 des Erdmagnetismus unter der Voraussetzung, dass die Deflektoren 

 einen beliebigen Winkel mit der Nadel bilden und dass sie ausserdem 

 unter dem Einflüsse störender magnetischer Massen stehen. Von Prof. 

 Dr. C. Børgen. 



