Ryfylkes mosflora. 119 



omtrent 5 — 600 meter og inderst i Jøsenfjorden i en endnu noget 

 større høide og med skarp, i lang frastand synlig grænselinje 

 mod den underliggende gneis. Fra de nævnte steder synker 

 skiferetagen lavere og lavere ned, efterhvert som man gaar mod 

 vest, og naar i Jelse og Vikedal havets niveau. Paa det sidst- 

 nævnte sted stikker frem under skiferen et parti kvartsit (paa det 

 geologiske oversigtskart over Norge betegnet som gabbro?). Nord- 

 ligst i Suldal bestaar bergarten udelukkende af granit. Øerne i 

 Stavangerfjorden bestaar for det meste af skifere og ligesaa Sta- 

 vanger nærmeste omegn, dog forekommer enkelte gneispartier i 

 syd for byen. Kalkholdige bergarter mangler saaledes ganske i 

 amtet, dog skal der efter sigende forekomme nogle smaa kalk- 

 partier i Vikedal og Nærstrand, men jeg har ikke kunnet faa 

 nærmere oplysning om, hvor de tindes, og har saaledes ikke besøgt 

 dem. Imidlertid er vistnok de glinsende skifere paa enkelte steder 

 f. ex. i Vikedal svagt kalkholdige, da enkelte kalkmoser som 

 Encalypta streptocarpa, Séligeria recurvata og Didymodon rubellus 

 forekommer her. 



Klimatet er i Stavanger amt naturligvis et fuldstændigt hav- 

 klima. Vinteren, især paa øerne, er sandsynligvis mildere end 

 noget andet sted i Norge; det hænder saaledes kun i strenge 

 vintre, at Suldalsvandet, som dog ligger langt fra havet og i om- 

 trent 70 meters høide, fryser til. Men sommeren er ogsaa tem- 

 melig raa og kjølig, og deri ligger grunden til, at snefonnerne 

 bliver liggende sommeren over i saa ringe høider. Nedbørmængden 

 er naturligvis særdeles stor, især inde i de trange fjordarme, men 

 bestemte opgaver over regnhøiden foreligger, saavidt mig bekjendt, 

 ikke ligesaa lidt som over den aarlige middeltemperatur. 



Mosfloraen i Ryfylke maa siges at være forholdsvis rig paa 

 arter. Til denne rigdom bidrager den store afvexling i høide- 

 forholdene, den store nedbør, de mange myrer, bække og fugtige 

 klipper, samt afvexlingen af løv- og furuskog, altsammen faktorer; 

 der begunstiger en rig ud vikling af disse planter. Naar artsantallet 

 imidlertid endnu viser sig at staa noget tilbage for de i bryoio- 

 gisk henseende rigeste egne af Norge f. ex. Dovre eller Kristiania 

 omegn, da skyldes dette foruden ufuldstændig undersøgelse den 

 fuldkomne mangel paa kalkbergarter, der bevirker, at de aller- 

 beste moser, som udelukkende forekommer paa kalkholdigt underlag, 

 savnes her. Leret jordbund forekommer ogsaa yderst sjeldent, 

 hvorfor kun faa af de arter, som trives paa den, er noterede for 



