Ryfylkes niosflora. 125 



Seligeria recurvata paa Lysenuten i ca. 400 m. hoide, Campylopus 

 atrovirens, fragilis og flexuosus alle hyppige, samt sjeldnere C. 

 Schwarzii. Dicranumarter optræder derimod i meget ringe niængde, 

 mest Dicranum majus> scoparium og fuscescens. Yderst almin- 

 delig er Dicranodontium longirostre og Rhabdoweissia dentioulata, 

 sjeldnere R. fugax. Af sjeldnere Sphagna forekom hyppig Sphag- 

 num molle og molluscum dog mest paa lavere liggende steder; 

 den første stiger neppe høiere end 150 meter og trives bedst paa 

 torvagtig jord og blaudt lyng. Skiferne i Vikedal synes ikke at 

 være synkerlig skikket for levermoser; thi artsantallet af dem er 

 forholdsvis lidet, og faa sjeldnere arter forekommer. Nævnes bør 

 Nardia compressa, der fandtes almindelig i bække, men blot steril, 

 Jungermania sphærocarpa og oroadensis, der her som overalt i 

 Ryfylke er almindelig paa fjeldene ovenfor ca. 300 m., Odonto- 

 schisma denudatum og Diplophyllum obtusifolium. Den sidste art, 

 for hvilken intet voxested i Norge er mig bekjendt, og som derfor 

 indtil videre faar betragtes som ny for vor flora, voxte ved vei- 

 kanter og paa jord paa raadne stubber ved gaarden Hallingstad 

 rigelig forsynet med fragt. 



For et par aar siden er der anlagt ny vei fra Vikedal til 

 Sandeid i Bergens stift, og denne er paa mange steder sprængt 

 gjennem fjeld. I saadanne skjæringer havde jeg leilighedsvis 

 anledning til at iagttage, hvilke moser først indfinder sig paa nyt 

 terræn. Jeg noterede Pogonatum nanum, Bry um pallescens, Fu- 

 naria hygrometrica Weissia viridula, Bryum cæspiticium og alpi- 

 num, Pogonatum aloides, Ceratodon, Leptotrichum homomallum, 

 Dieranella heteromalla, Atrichum undulatnm, Amphoridium Moug- 

 eottii, Anoectangium compactum og Nardia scalaris, altsammen, 

 som man kunde vente, almindelige arter undtagen de tre først- 

 nævnte, som jeg ikke bemærkede andetsteds i Vikedal, og som 

 forekommer meget sjelden i Ryfylke i det hele. Dette synes at 

 antyde, at mosernes sporer dog maa kunne vandre med vinden 

 ikke saa ganske korte strækninger; thi alle tre forekommer næsten 

 bestandig med rigelig frugt. 



Hylen nordligst i Sands præstegjeld besøgte jeg kun en dag 

 i august 1885 paa gjennemreise til Suldal. Stedet ligger ved den 

 trange Hylenfjord, en arm af Sandsfjorden, der trænger længst 

 mod nordøst af alle Stavangerfjordens grene. Hylen bestaar af 

 en kort, trang dal indesluttet af bratte fjeldvægge af gneis. Mos- 



