126 B. Kaalaas. 



floraen her har, saavidt jeg efter det korte besøg kan bedømme 

 det, et mindre fremtrædende atlantisk præg, idet flere af Vest- 

 kystens mest karakteristiske arter savnes, medens østlandske arter , 

 erstatter dem. Stedet ligger jo ogsaa længere fra havet, og de 

 høie fjelde i det udenforliggende Vikedal stænger tildels for hav- 

 luften; solens varmevirkning kan i slige trange dale være over- 

 ordentlig stærk om sommeren. Af østlandske arter, som her fore- 

 kommer i større mængde, kan nævnes : Hylocomium triquetrum, 

 Hypnum palustre, rugosum og uncinatum, Isothecium myurum, 

 Anomodon viticulosus, attenuatus og longifolius, Leskea nervosa, 

 Homalia trichomanoides, Mnium affine og stellare, Tortula ruralis 

 og Madotheca platyphylla. Sammen med dem forekom dog en 

 del atlantiske arter som : Pterogonium gracile paa klipper og træ- 

 stammer, Neckera pumila baade hovedformen og var. ß Phillip- 

 peana, der hos os væsentlig kun forekommer i Bergens stift, 

 Orthotrichum Lyellii cfr., Ulota Drunimondii, Zygodon viridissi- 

 mus, Cauipylopus atrovirens og flexuosus, Jungermania Dicksoni 

 og Madotheca laevigata. Stammerne af de mange gamle aske-,, 

 linde- og almetræer, der voxer i urerne, var tæt beklædte med 

 masser af Antitrichia cfr,, Homalothecium cfr., Leucodon, Neckera 

 crispa og complanata; stenene i elven i dalbunden med Fontinalis 

 antipyretica, Chiloscyphus polyanthus og var rivularis. 



Det mærkeligste fund i Hy len var dog Scapania plani folia 

 Nees., hvoraf jeg fandt en mindre tue nederst i uren paa dalens 

 sydside. Imidlertid erkjendte jeg den ikke da trods dens eien- 

 dommelige habitus som en ny skandinavisk art, og først hr. prof. 

 S. O. Lindberg paaviste den blandt tuer af Pleurozia purpurea 

 samlede af mig ved Andersaaen i Lyse under den samme reise. 

 Først under mine exkursioner i 1886 kunde jeg derfor undersøge 

 dens udbredelse i Ryfylke nærmere. Saavidt mig bekjendt er 

 denne Scapania ikke tidligere fundet paa Europas fastland, men 

 kun i Skotland, Wales og Irland. Den adskiller sig fra de øvrige 

 skandinaviske arter ved sine blade, der er delte helt til grunden 

 i to Hgeformede, plane, tæt tandede lapper. Habituelt erindrer 

 den mest om Sc. nemorosa, men er meget større, indtil 2 dem. 

 lang, og af en eiendommelig kastanjebrun farve. Oftest voxer den 

 i store tuer, men undertiden spredt blandt andre moser og fore- 

 kommer hos os især mellem de store klippestykker i skyggefulde, 

 fagtige urer under høie fjelde samt paa fugtige fjeldskraaninger 

 paa disses nordside ofte sammen med Pleurozia, hvem den ligner 



