Ryfylkes mosflora, 127 



i farve og størrelse. Den er dog hyppigere end denne og synes 

 at have en større udbredelse, idet den forekommer fra Hylen 

 (59° 52,5') nordligst i Ryfylke til Dirdal (58° 50') sydligst i samme 

 fogderi. Jeg fandt den kun inde i fjordene og ikke paa steder, 

 der ligger havet nærmere, og altid paa underlag af gneis. Den 

 største høide, hvori jeg paatraf den, var omtrent 300 meter; den 

 forekom kun steril og er vel neppe funden med frugt nogensteds. 



I Suldal botaniserede jeg kun ganske kort tid omkring gaar- 

 den Vaage ved Suldalsvandets vestlige strand, samt i dalen nedenfor 

 Suldalsvandet. Suldal bestaar af et længere dalføre, som gaar fra 

 Sandsfjorden i nordøstlig retning til Røldal i Bergens stift, og 

 hvis øverste del for det meste udfyldes af det 30 km. lange vand 

 af samme navn. Fjeldene hæver sig indtil en høide af 1660 me- 

 ter, den største høide, de opnaar i Stavanger amt, og bestaar ial- 

 fald i de lavere dele af granit. Tiden tillod mig desværre ikke 

 at foretage exkursioner til de høiere toppe. Da Suldal ligger i 

 temmelig stor afstand fra havet, kunde man paa forhuand formode, 

 at floraen her maatte have en endnu mindre atlantisk karakter 

 end i det vestligere liggende Hylen og Sand, en formodning, som 

 ogsaa bekræftedes. De fleste vestlandske moser fandtes ikke eller 

 meget sjeldent her, kun Ulota Drummondii, der forekom almin- 

 delig, samt Zygodon viridissimus, som her ogsaa fandtes cfr., min- 

 dede endnu om den atlantiske flora. Derimod forekom flere øst- 

 landske former hyppigere, saaledes Hypnum filicinum cfr., H. 

 palustre cfr., paa fugtige granitklipper i en meget fin form, der 

 ligner den, der forekommer paa vaade kalkberg ved Kristiania, 

 Plagiothecium piliferum cfr. og P. sileciacum cfr., Leskea nervosa, 

 Ulota Ludwigii cfr. og Racomitrium sudeticum cfr. I dalen 

 nedenfor Suldals præstegaard fandtes Dicranum albicans paa torv- 

 jord i mængde, neppe 60 meter over havet. Den trives bedst 

 paa steder, hvorfra græstorven er fjernet; da den saaledes let ud- 

 breder sig paa nyt terræn, synes den neppe at være en levning 

 fra ældre perioders flora, men vel skikket til de nuværende 

 væxtbetingelser paa disse lavtliggende steder trods sin arktiske 

 herkomst. 



Sand udgjør slutningen af Suldals dalføre, der udvider sig 

 betydelig ud mod Sandsfjorden og gjennemstrømmes af Suldals- 

 elven. Dalens bund og sider dannes her af gneis, medens skifer- 



