Ryfylkes mosflora. 133 



fire voxesteder kjendes. Det sydligste : Dirdal ligger under 58° 50' 

 og det nordligste: Aardal under 59° 10' n. br. Sandsynligvis fore- 

 kommer den endnu udenfor disse gramser, især maaske sydligere, 

 ladenfor de nævnte steder turde den være temmelig hyppig paa 

 alle passende lokaliteter. Mærkelig nok forekommer den ogsaa 

 i Skotland i største mængde netop under samme breddegrad. Paa de 

 steder, hvor jeg har seet den, tindes den ofte i saa store masser, 

 at man gjerne kunde samle hele læs. Bedst synes den at trives 

 paa og mellem de store klippestykker i urer under høiere fjelde, 

 altid paa dalens sydlige side, men den forekommer ogsaa paa 

 skraaninger og klippeafsatser i fugtige og skyggefulde fjeldlier. 

 I urerne voxer den gjerne spredt eller i smaa grupper mellem de 

 dybe tuer af Kacomitrium lanuginosum, som her er saa alminde- 

 lige, eller mellem Hylocomium- og Hypnumarter, men i lierne 

 ofte i indtil metervide, selvstændige tuer, der er oljeglinsende og 

 paa mere udsatte steder af en vakker rødgul farve, saa de kan 

 sees paa lang afstand, medens de i skygge næsten er grønne med 

 et svagt brunligt anstrøg. Jeg har aldrig fundet den i større høide 

 end omtrent 300 meter og kun paa underlag af gneis; rimeligvis 

 forekommer den ogsaa paa granit, men neppe paa skifer. Man 

 kjendte hidtil ingen fructificationsorganer hos denne art, men ifjor 

 rykkedes det hr. prof. Lindberg at paavise antheridier paa exem- 

 plarer samlede i Udburfjeld ved Fossan. Iaar var jeg endog saa 

 heldig at finde den med kalke ved Andersaaen i Lyse. Da jeg 

 imidlertid kun fandt nogle faa stykker, har jeg ikke kunnet under- 

 kaste dem nogen særdeles nøiagtig undersøgelse. Den meget korte 

 frugtgren udgaar fra stilkens bagside næsten under en ret vinkel 

 mod denne omtrent 3 cm. nedenfor toppen. Dens nederste blade 

 er meget smaa, de øverste, der halvt indeslutter kalken, er af 

 størrelse omtrent som plantens øvrige blade og af samme form 

 som disse, i spidsen grundt tolappede med tandede lapper. Kal- 

 ken selv er omtrent 3 mm. lang og 2 mm. bred, omvendt ægfor- 

 mig og oventil delt til x /z — l J2 af sin længde i (8 — 10) uregel- 

 mæssige flige, der i fugtig tilstand er sainmenbøiede mod hverandre.. 

 Paa de tørrede exemplarer er fligene mere udstaaende, saa kalken 

 næsten bliver tragtformig. Udenpaa er den svagt og uregelmæssig 

 foldet; farven er brun som plantens blade og cellevævet som i 

 disse. Jeg har ikke kunnet se, hvorvidt den indeholder arkegonier- 

 Der findes, saavidt jeg har kunnet se, ikke tegn til sterile kalke 

 under den beskrevne. 



