Greoloffisk kart over øerne ved Kristiania. 171 



rt 



og bergarten viser sig u. m. overveiende at føre en meget 

 sur plagioklas og mikropertliit som feldspatkbestandel ; nogen 

 pyroxen fører den ikke. Denne slags bergarter er tydeligvis 

 mellemled mellem syenitrækken og diabasrækken af den ældre 

 eruptionsepoke, og kan snart betegnes som »diabassyenitpor- 

 fyrer«, snart som »syenitdiabasporfyriter«, eller »syenitpor- 

 fyriter«, som netop bergarten fra Rambergø rettest bør be- 

 tegnes. 



En hel del af disse noget mere basiske til den første 

 eruptionsepoke hørende eruptivbergarter, der danner ganske 

 finkornige, snart mørkere, snart noget lysere grå, mellem 

 lagene indkilede tynde gange, er så pas stærkt angrebne, at 

 deres bergart ikke mere kan bestemmes, idet af mørke mine- 

 raler foruden jernertser kun forekommer klorit, gjerne led- 

 saget af karbonater, snart med, snart uden -kvarts. At de 

 tilhører den ældre eruptionsepoke fremgår dels af deres lighed 

 med apofyser eller ganggrænser af de ovenfor nævnte større 

 gange, dels også af deres regelmæssige indkilen mellem lagene, 

 istedenfor som de yngre gange at optræde på tværspalter *). 

 Ofte er de selv ved mikroskopisk undersøgelse vanskelige at 

 adskille fra yngre diabasafaniter. 



Allerede i min af handling om Langesundstrakten omtalte jeg, 

 at her optræder talrige gange af augitporfyr tilhørende den Iste 

 eruptionsepoke, indkilede mellem lagene ; analoge gange åndes 

 også i Kristianiaegnen. Således er den lidet mægtige gang af 

 en ganske eiendommelig, mørk, pyroxen- og hornblenderig 

 bergart med centrisk struktur på nordsiden af den vestligste 

 odde på Rambergø en sådan basisk bergart af Iste eruptions- 

 epoke, hvorfor jeg har betegnet den, ligesom alle andre gange 

 af denne eruptionsepoke, på kartet med rød farve. Den over- 

 skjæres af en liden gang af de ovenfor omtalte stærkt sønder- 

 delte grå syenitporfyrer. 



At en og anden af de på kartet med rødt betegnede gange 

 maske ikke med fuld sikkerhed tilhører den første eruptions- 

 epoke, er vel muligt, da adskillelsen i de finkornige, delvis 

 stærkt omvandlede bergarter ikke altid har tilstrækkelig; sikre 



*) Om betydningen af dette forhold har jeg tidligere udtalt mig i mine 

 afhandlinger om Langesundsfjordens spalteforkastninger og om Kristi- 

 aniafjordens dannelse, dette tidsskrift b. 28 & b. 30. 



