Geologisk kart over øerne ved Kristiania. 173 



og ofte rigelig kaliglimmer; dette er tilfældet blandt andet 

 med: gang no. 5, 7, 8, 9, 10 og 11 Blegø, no. 5, 6 og 12 

 Lindø, no. 4 Hægholmen, no. 8 og flere af de nærliggende 

 gange på Bygdø, no. 4 Brandskj ærene, no. 1 og 2 Ormø, no. 

 4 Sjnrsø, gangene på Kneppeskjæret etc. etc. 



Hvorvidt gangen no. 1 Sjnrsø og 5 Hovedø hører hid 

 eller ikke, må jeg lade nafgjort. 



Normale diabaser og diabasporfyriter (se min beskrivelse 

 i »Die Silur-Etagen 2 & 3 etc), der viser jryroxenen i behold 

 og i det hele er mindre omvandlede er blandt andre: gang 

 no. 4 Hovedø (= 3 Blegø), no. 9 Hovedø (= 6 Blego), no. 2, 

 3 og 4 Bygdø, no 3 Brandskjærene, no. 11 Lindø etc. 



Som jeg ved tidligere anledning har fremholdt, er der 

 ingen skarpe grænser mellem de normale diabaser og diabaspor- 

 fyriter og de mere omvandlede bergarter i denne eruption sepoke, 

 proterobaserne, de brun biotit førende overgangsled til disse 

 og de aldeles pyroxenfri stærkt sønderdelte gangbergarter. 

 Kalkspathmandler og porfyragtig struktur er hyppige i dem 

 alle. Da dels ganggrænserne af vanlig diabas (ex. no. 6 Blegø) 

 viser den afanatiske, stærkt angrebne typus, dels en og samme 

 gang undertiden stykkevis er normal diabas, i fortsættelsen 

 derimod begynder at føre brun hornblende, så er det klart, at 

 grænserne ikke kan være skarpe. De aldersdifferenser, som 

 ganggjennemskj æringer viser, er derfor maske heller ikke 

 kontante. På Blegø såes i de to gange 3 og 4, der på kartet 

 måtte afsættes sammen, at no. 4, der er en proterobas, gjen- 

 nemsætter 3, der er en normal diabas. Ligeledes sees på 

 Blegø, at gang no. 7, der er en kloritiseret diabas, gjennem- 

 sætter no. 6, der er normal diabas ; men som sagt, det er tvivl- 

 somt, om disse aldersgrænser er væsentlige eller konstante. 



Det er derfor med god grund på kartet kun udsat en 

 farve, grønt, for alle disse nær beslægtede til den anden 

 eruptionsepoke hørende basiske bergarter af diabasgruppen. 

 Den større mangfoldighed af typer, der karakteriserer den 

 ældre epokes gangbergarter har intet sidestykke i den yngre, 

 i hvorvel ndenfor kartet visselig nogle markerede typer for- 

 uden de her nævnte kan adskilles. — — — 



For at få en exakt forestilling om, hvilken rolle eruptiv- 

 gangene overhovedet spiller, har jeg målt deres mægtighed 

 temmelig nøie, og derhos med en fremtidig undersøgelse af 



