Den sandsynlige ârsag til stranclliniernes forskyvning. 241 



årsager virker. Men der er også årsager af sidstnævnte slags, som 

 bevirker veksling af lag. To sådanne periodisk virkende årsager 

 spores i de geologiske lagrækker, en kortere, nogenlunde regelmæs- 

 sig tilbagevendende og en længere mere uregelmæssig. Den første 

 bevirker en ændring af veirlaget, idet havstrømmenes styrke gjen- 

 nem årtusinder antages at aftage og tiltage vekselvis ; den sidste, 

 længere periode bevirker en stigen og synken af havet i forhold 

 til landet og en veksling af dybere havs dannelser med strand- 

 ■dannelser eller ferskvandslag. Der udtales den formodning, at 

 disse perioder, som spores i lagrækkerne, muligvis turde stå i for- 

 bindelse med de to ved astronomien opdagede kosmiske perioder : 

 jevndøgnspuukternes præcession og ændringerne af jordbanensekscen- 

 tricitet, uden at der dog i den nævnte afhandling søges påvist, 

 på hvilken made en sådan forbindelse skulde finde sted. Men ved 

 hjælp af disse to hypotheser konstrueres en »kunstig« lagrække, 

 •og det vises, at en sådan med ikke mindre end 46 veksellagringer 

 lader sig gjenfinde lag for lag i Pariserbækkenets tertiære dannelser. 

 Dette udfald måtte opmuntre til at prøve de to forudsætnin- 

 gers berettigelse nærmere. For præcessionens vedkommende er 

 dette forseg gjort i min afhandling «om den sandsynlige å r sag 

 til den periodiske ændring af havstrømmenes styrke« 

 (Kria. Vid. Selsk. Forh. 14 dec. 1883, Archiv f. Math, og Natv. 

 IX. Kria. 1884). 



Indholdet af denne afhandling er i det væsentlige følgende: 

 Præcessionen af jevncløgnslinien bevirker, at sommeren i omtrent 

 10500 år er længere end vinteren og i de følgende 10500 år kor- 

 tere. Forholdet er modsat på den nordlige og sydlige halvkugle. 

 Forskjellen mellem antallet af vinter- og sommerdage stiger med 

 jordbanens ekscentricitet. 



Afkjølingen af fastlandene under høiere bredder om vinteren 

 frembringer lave lufttryk over havene. Disse lave lufttryk suger 

 luft op fra lavere bredder. I Atlanterhavet hersker af denne grund 

 sydvestlige vinde. Om vinteren er således Nordatlanterhavets syd- 

 vestvinde paa grund af indlandets stærke afkjøling gjennemsnitlig 

 3 gange så stærke som om sommeren. I den halvperiode, da vin- 

 teren falder i solfjerne, bliver følgelig den gjennemsnitlige årlige 

 vindstyrke større. Nu er det de herskende vinde, som frembringer 

 de mægtige havstrømme, såsom den varme strøm i Atlanterha- 

 vet. Havstrømmenes styrke er afhængig af den gjennemsnitlige 

 vindstyrke for det sidste store tidsafsnit. Da nu denne gjennem- 



Nyt Mag. f. Xaturv. XXXI. II. 16 



