244 A. Blytt. 



de store fastlande i det væsentlige har beholdt sin oprindelige for- 

 deling fra de ældste tider, men strandlinierne vandrer periodisk 

 frem og tilbage. Og disse ændringer af jordens overflade har fore- 

 gået fra de ældste tider og er fremdeles virksomme i nutiden. 



Geologerne søger i regelen forklaringen i jordlegemets afkjø- 

 ling og sammentrækning. Skorpen foldes, ligesom æbleskallet skrum- 

 per, når æblet tørrer. Nutidens ledende geologer hylder denne 

 lære, og A. Geikie siger i sin Textbook of Geology (London 

 1882 p. 287) vistnok med fuld ret: With modifications the main 

 cause of terrestrial movements is still sought in secular contraction. 



Efter denne lære beror forandringerne i jordskorpen derpå, 

 at det indre trækker sig sammen stærkere end »skorpen«, saat 

 denne bliver for stor. Tyngden drager den ned. Derved opstår. 

 store vandret virkende tryk i skorpen ; denne må da folde sig og 

 briste på sine steder. Brudstykkerne synker ned. Derved dannes, 

 hvad Su es s kakler »Einbrüche«. Når en del af skorpen bliver 

 stående tilbage, medens alt omkring synker, fremkommer, hvad 

 Suess kalder en »Horst«. Den gamle lære om kræfter, som vir- 

 ker lodret opad fra dybet, forkastes af S u e s s på det bestemteste. 

 Han og Heim har ved sine undersøgelser over Alperne vist, at 

 Alpernes foldninger er frembragt ved tryk fra siden, og at et så- 

 dant sidetryk . er istand til at løfte store kjedefjelde i veiret. Men 

 Suess går endnu videre. Thi i et arbeide »über die vermeint- 

 lichen säcularen Schwankungen einzelner Theile der 

 Erdoberfläche« (Yerh. d. K. K. Geol. Reichsanst. Wien 1880 

 p. 171 ff.) benegter han endog enhver stigning ved lodret fra 

 dybet virkende kræfter; intet fjeld eller fastland er løftet pa 

 denne made. Han siger (1. c p. 180): »Es giebt keinerlei verti- 

 cale Bewegungen des Festen mit Ausnahme jener, welche unmit- 

 telbar aus der Faltenbildung hervorgehen. Wir werden uns ent- 

 schliessen müssen die Doctrin von den säcularen Schwankungen 

 der Continente zu verlassen«. 



A. de Lappa r ent, som skarpt kritiserer Suess's lære om 

 »Horste« (Bull. de la Soc. Géol. d. France ser. III tome XV p. 

 215 ff.), er dog enig med ham i, at jordens afkjøling har dannet 

 store folder i skorpen og benegter enhver stigning, som ikke følger 

 af foldningen. Han siger således (1. c. p. 217): »Il ne s'agit 

 pas d'avantage d'opposer à la doctrine des soulèvements absolus, 

 produits par des forces qui agiraient directement de bas en haut, 

 une protestation devenue sans objet. Car les partisans des impul- 



