Den sandsynlige års ag til strandliniernes forskyvning. 247 



Ho worth og Sues s er altså begge komne til det samme 

 resultat. Men deres forklaringer er stik modsatte. Ho wort h 

 mener, at det er landet, som er steget under køiere bredder, at 

 jorden ligesom svulmer op henimod polern e og indsnøres under 

 troperne. Suess, som ikke vil anerkjende andre stigninger end 

 dem, som følger af foldningerne, mener, at det er havet, som har 

 strømmet mod lavere bredder. Han antyder som en mulig for- 

 klaring ændringer i døgnets længde og centrifugalkr aften. Men 

 denne ændring skulde da kun have virket på havet, og døgnet 

 skulde således, siden havet jo er strømmet mod ækvator, være 

 blevet betydelig kortere i det seneste geologiske tidsafsnit. Vi 

 skal senere se, at der ikke er nogensomhelst os bekjendt grund, 

 som skulde kunne have frembragt en sådan forkortelse af stjerne- 

 dagen, at den var istand til at forklare, hvad Suess ønsker for- 

 klaret. Den gamle lære om afkjølingen er neppe istand til at 

 forklare disse af Ho worth og Suess fremhævede forhold. Selv 

 Suess, som er en ivrig tilhænger af sammentrækningslæren, nødes 

 her til at søge en anden forklaring. 



En anden theori dukker imidlertid frem i vore dage, en lære, 

 som udentvivl er bestemt til at spille en stor rolle i geologien. 

 Den skriver sig oprindelig fra den bekjendte filosof J. Kaut. 

 Han skrev i 1754 en afhandling: Untersuchung der Frage: 

 ob die Erde eine Veränderung ihrer Achsendrehung 

 erlitten habe? I denne vises, at havet på grund af månens 

 •og solens tiltrækning stadig er i en bevægelse, som er modsat jor- 

 dens daglige omdreining. Flodbølgens rivning mod havbunden og 

 kysterne berøver aksedreiningen levende kraft og virker stadig i 

 samme retning, såat stjernedagen af denne grund altid må blive 

 længere og længere. Månen vender altid samme side mod jorden, 

 fordi jordens flodvirkning i den enclnu frydende månemasse stadig- 

 gjorde månens aksedreining langsommere, indtil månen tilsidstblev 

 nødt til stadig at vende samme side til jorden *). Således vil også 

 jorden engang i en fjern fremtid altid komme til at vende den 

 samme side mod månen. Denne Kants mening er anerkjendt 

 som rigtig af nutidens første fysikere, af mænd som Hob ert 

 Maver, Helmholtz og W. Thomson. 



1 ) Skulde maske månens store rigdom på gamle vulkaner kunne forklares 

 ved den store ændring, som dens aksedreining og derfor vel også dens 

 fladtrykning har undergået? A. B. 



