250 A. Bly ti 



må ændre form, dersom centrifugalkraften ændres. Når et legeme 

 tiltager i størrelse, øges modstandsevnen mod ydre kræfter alene 

 som kvadratet af dimensionerne, medens de ødelæggende og ned- 

 brydende kræfter (tyngde, centrifugalkraft) øges i samme forhold 

 som legemets masse og altså som kubus af dimensionerne. Når 

 størrelsen tiltager, kommer man altså til et punkt, da selv det 

 fasteste legeme må give efter for kræfterne. Vi må derfor, siger 

 Spencer, an tage, at jorden på grund af dens størrelse må give 

 efter og skifte form, ifald f. eks. centrifugalkraften ændres ; thi det 

 fasteste os bekjendte stof vilde lige overfor de samme kræfter, som 

 virker på jorden, overskride fastkedsgrændsen, før det nåede en 

 tusindemilliontedel af jordens størrelse. Denne bevisførelse skal, 

 efter kvad prof. Schiøtz mener, ikke være holdbar. Ialfald tror 

 jeg, at Spencer er den første, som har udtalt den. mening, at selv 

 en fast jord vil kunne ændre form. I det ovennævr-te foredrag 

 fra 1869 udtaler Peirce, at stjernedagens foiiængelse antageligvis 

 har ændret den faste jords form. Og Principal Dawson siger 

 i sin Story of the Earth and Man (London 1887 ed. 9 p. 

 291), at denne ændring af formen på grund af stjernedagens for- 

 længelse turde ske med større eller mindre mellemrum. Sålænge 

 jordskorpen ikke giver efter, vil havet strømme mod polerne ; men 

 når spændingen bliver så stor, at den faste skorpe brister, vil 

 ækvatoregnene synke ind og havet atter strømme mod ækvator x ). 

 I Philos. Transact. 1879 parts I — II har prof. Gr. Darwin 

 skrevet en af handling, hvis resultater i korthed er følgende : han 



] ) Lignende meninger ndtales af dr. E. Hey er: Die Bewegung im Festen. 

 (Jahrbuch, d. K. K. Geol. Reichsanstalt. Wien vol. XXX. 1880 p. 543 ff.) 

 W. B. Taylor udtaler sig (Amer. Journ. of Science ser. III vol. XXX. 

 1885 p.249 ff.) ienafhandlingf »O n the Crumpling of the Earth's 

 Crust« mod læren om jordens sammentrækning og mener, at stjerne- 

 dagens forlængelse er årsag til skorpens forandringer. 



A. W i ne h ell (Arner. Journ. 1. c. p. 417) soger i en af handling: 

 Source s of Trend and crus tal Surplusage, at vise, at den af- 

 tagende centi ifugalkraft har frembragt foldninger med nord-sydiig retning. 



J. E. T odd omtaler i en afhandling: Geological Effects of a 

 varying Rotation of the Earth (Amer. Naturalist XYII n. 1, 

 January 1883 p. 15 ff.) først de forskjellige kræfter, som kan virke til 

 at påskynde og sinke aksedreiningen. Han antager, at aksedreiningen 

 snart aftager og snart tiltager, at dette virker først på havet, senere på 

 skorpen, og at af denne grund havet snart stiger og snart synker i for- 

 hold til landet. 



