252 A. Blytt. 



som har virket i skorpen, er rullestenene i konglomeratet pressede 

 ud til lancetformede legemer, og disse legemer er derhos blevne 

 foldede,. (Se Eeusch: Silurfossiler og pressede konglomerater 

 i Bergensskiferne, Univ. Progr Kria. 1882 p. 15, 117). 



På grund af de uhyre tryk, som rader i jordens indre, må 

 man antage, at massen fra et vist dyb af og indover er i en pla- 

 stisk tilstand. En stadig forlængelse af stjernedagen vil bringe 

 de ækvatoriale dele til at vokse i vegt. Sålænge jorden ikke æn- 

 drer form, vil et stadig voksende tryk virke paa den indre masse 

 fra lavere mod høiere bredder. Der er, som Darwin fremhæver 

 (Nature 2. sept. 1886 p. 422), grund til at tro, at jorden endelig, 

 når spæn dingen har nået et vist beiøb, vil give efter. En strøm 

 af plastisk masse vil rettes mod høiere bredder og vedvare, indtil 

 jorden har nærmet sig til den med stjernedagens længde passende 

 form. Når man betragter de talrige vidnesbyrd om ændringer i 

 den faste jordskorpe og de hyppige stigninger og sæukninger af 

 det faste land i forhold til havet, da må man vel med D a r w i n 

 være enig i, at denne mening har større sandsynlighed for sig end 

 Thomson's og T a i t ' s. 



Gjennem forsøg har W e r t h e i m (if. F o c k : Lärobok i fysi- 

 ken. Stkhlm. 1861 p. 202,219) vist, at der egentlig ikke for noget 

 stof fmdes en bestemt elasticitetsgrændse, men at de alle endog ved 

 ganske svage kræfters påvirkning undergår små varige forandringer, 

 isærdeleshed om kræfterne får virke i noget længere tid. Om man 

 ikke for svage belastninger finder nogen varig formförändring beror 

 dette på, at kraften ikke har virket længe nok. Kraftens virkning- 

 er således, når den har en større modstand at overvinde, afhængig af 

 tiden. »Ved strækning«, siger S ch i ø t z (Lærebog i Fysik. Kria. 

 1881 p. 65) »vokser forlængelsen stadig, om end ganske langsomt, 

 efteråt den først er begyndt ; derfor kan en vegt, som om den 

 virkede en kort tid, ikke vilde frembringe blivende forlængelse, 

 godt gjøre det, hvis man lader den virke i længere tid. Dette 

 gjælder ikke alene om strækning men ganske i almindelighed ; 

 heraf kommer det, at fjære slappes med tiden, at bjelker bøier sig 

 lidt efter lidt. Ved en langvarig belastning slides en tråd over 

 for en mindre kraft end ved en kortvarig.« 



Det synes mig, at her er en kraft, som må være istand til 

 at bevirke forskyvninger i den faste jord. Jeg tror, at dette er 

 »de ukjendte kræfter fra dybet«, som har løftet det vestlige Nord. 

 amerikas fjelde og som D u 1 1 o n påberåber sig. Stjernedagen til- 



