Den sandsynlige ârsag til stranclliniernes forskyvning. 259 



Mainzerbækkenet er følgende: Alzeyer sand 50 ni., Septarieleret 

 50 m., Eisheimersaud 60 m., Cyrenamergelen 40 m., Cerithium- 

 kalken 25 ni., Corbiculakalken 25 m., Litorinellaleret 20 m. Fra 

 Italien anfører Seguenza følgende mægtigheder: Bartonien (til- 

 dels konglomerater og maske flere oscillationer) 300 m., Tongrien 

 50 m., Langhien, Astien og Saharien, hver 200 m., Zancteen 300 m. 

 Den schweitziske Mollasse, (hvor den er en stranddannelse), er så mæg- 

 tig, at den danner hele tjelde, men en endnu større og aldeles ene- 

 stående mægtighed har if. Charles Mayer — Eymar Aquitanien 

 ved Bormida i Ligurien. Her tindes (sandsynligvis fra først af 

 skråtstillede) ferskvancls- og øverst marine stranddannelser med 

 mangfoldige vekslinger af sandsten og skifer, hvis mægtighed, 

 uden at være nøiagtig målt, formodes at være 3000 m., og alt 

 antages dannet i den akvitaniske tid. Og en lignende mægtighed 

 skal den samme etage have i Baiern (if. Grü mb el). Det 12000 

 fod høie Etna er bygget op ved vulkanske udbrucl i den aller- 

 sidste geologiske tid og efteråt Middelhavet havde fäet en fauna, 

 som i det væsentlige lignede nutidens. 



Middelhavsegnene med deres stærke vulkanisme har (if. Su ess 

 og Neu m a yr) udmærket sig ved meget betydelige forskyvninger 

 af jordskorpen. Ægæerhavet og x\driaterhavet er dannet ved ind- 

 sænkninger i den seneste geologiske tid. Under sådanne forhold 

 må mægtige lag kunne dannes nær land i kort tid. Eocæne 

 marine lag er i foldede kjeder (f. eks. i Høiasien) løftede 21000 

 fod over havet. Men alt dette er kun lokale omvæltninger. Ser 

 vi derimod hen til egne, hvor forholdene har udviklet sig roligere, 

 så finder vi, som af det ovenstående sees, at eta^erne kun har en 



7 'O 



ringe mægtighed. De lag, som danner dem, er dels ferskvands- 

 dannelser, dels dannelser fra grundt hav; der er ingen udprægede 

 dybvandsdannelser mellem dem. De er for en stor del, maske for 

 størstedelen dannede i indlandshave 02; buo-ter, i bækkener, som 



O O ' ' 



ved banker var adskilte fra det store hav. Dette kan vi slutte 

 af den omstændighed, at saltvands- og ferskvandsdannelser så hyp- 

 pig veksler i tertiærlagene. Thi kun når lagdannelsen finder sted 

 1 bækkenformede fordybninger, kan ferskvandsbækkener dannes, 

 hvergang havet viger tilbage. 



Og dersom man har dybe bækkener, som ved banker er ad- 

 skilt fra det store hav, vil en stigning eller sænkning af strand- 

 linien af nogle få meter være nok til at oversvømme eller tør- 

 lægge banken. Det dybe bækken vil da vekselvis blive salt og 



17* 



