260 A. Blytt. 



ferskt. Og således vil en stigning af havet af nogle meter være 

 nok til at incllecle dannelsen af mægtige saltvandslag i bækkenet. 

 Stiger nu atter banken nogle meter, vil bækkenet blive ferskt, og 

 mægtige ferskvandslag kan aneires ovenpå saltvandsetagen. Og 

 således kan dannelsen af vekslende salt- og ferskvandslag fortsættes 

 under små forskyvninger af strandlinien, indtil bækkenet er udfyldt. 

 Vanskeligere kunde hypotbesen synes at stemme med de ganske 

 betydelige stigninger, som enkelte lande bar undergået i den siden 

 istiden forløbne periode. Således ligger ved Kristiania og Thrond- 

 hjem de bøieste trin efter havet fra den postglaciale tid 188 meter 

 over havet. Men i andre dele af vort land ligger de bøieste marine 

 terrasser langt lavere, så det synes, som om stigningen ikke har 

 været lige stor overalt. Den synes at have været svagere og sva- 

 gere udåd fra landets centrum. Og i Sydsverige og Danmark har den 

 i det samme tidsrum været ubetydelig. Pene k har (Schwankun- 

 gen des Meeresspiegels in Jahrb. d. Geogr. Gesellsch. München 

 VII) vist, at en indlandsis udøver en tiltrækning på havet, som af 

 denne gruncl står høiere ved kysterne af et land, når det er isdækt. 

 Indlandsisens afsmeltning må således have bragt havet ved vore 

 kyster til at synke noget; men forskjellen mellem beliggenheclen 

 af det bøieste marine trin i de forskjellige dele af Skandinavien 

 er altfor stor 1 ) selv i nærliggende egne til, at den skulde kunne 

 forklares på denne made, og den sandsynligste forklaring turde 

 være den, at landet er steget i forskjellig grad på forskjellige ste- 

 der 2 )- Det er også en sandsynlig antagelse, at skorpen ikke over- 

 alt har samme modstandskraft mod det indre tryk og at den pla- 

 stiske masse især må presses iud under de mere ettergivende dele 

 af overfladen. Man har et slående exempel på dette i de fra Nord- 

 amerika påviste lakkolither. Eruptiverne er her presset op fra 

 dybet og har hævet lagene i kuppelformede hvælv, således at stig- 

 ningen har været forskjellig i grad på de forskjellige steder og 

 størst i midten af kuplen. Vi kan tænke os, at lignende kræfter 

 om end i langt større målestok har bidraget til Skandinaviens stigning, 



*) Se E. von Drygalski: Die Geoiddeformationen der Eiszeit 

 (Zeitschr. d. Ges. für Erdkunde in Berlin. XXII. Berlin. 1887 p. 169 ff.). 



2 ) En lignende ujevn stigning har vel også fundet sted under ældre stig- 

 ningsperioder, De bergenske konalomeratlag, de gamle skifere ligger i 

 høiere nivå, jo mere man fjerner sig fra kysterne (se Kjerulf Udsigt 

 over det sydl. Norges Geologi. Kristiania 1879 p. 154 — 56 o. s. v. og 

 Helland i Arch. f. Math o. Naturv. Bind VI. Kria. 1881 p. 222). 



