Den sandsynlige årsag til strandliniernes forskyvning. 263 



-&Î foldningsprocessen l ). Thi over de abraderede toppe af gamle 

 folder ligger ofte endog gamle formationer i uforstyrret vandret 

 stilling. Jordens høieste foldede kjeder er ogsä de, hvor fold- 

 ningen har fortsat sig til den sidste tid 2 ). Langs begge sider af 

 det Stille ocean fra Cap Horn til Aleuterne og nedover langs Asi- 

 ens østkyst indtil Sundaøeme stryger mægtige kjeder, ledsagede af 

 rækker af vulkaner; og fra Himalaya gjennem Kaukasus, Balkan, 

 Alperne til Pyrenæerne og Atlas strækker sig gjennem ofte vul- 

 kanske egne en lignende række af mægtige kjeder. Disse jordens 

 høieste fjelde er også de yngste, de er endnu mindst medtagne af 

 tidens tand. 



Men disse stærkt foldede egne er af ringe udstrækning i for- 

 hold til de øvrige dele af jordens overflade. 



På begge sider af disse folder ligger nemlig store platåer og 

 la viande ganske eller næsten uden foldninger med i det store taget 

 uforstyrrede vandrette lag. Det er Suess's tavler (Tafeln). Afrika, 

 •det vestlige Nordamerika (i det østlige haves ikke yngre foldninger 

 end fra kultiden), Brasilien, Australien, Arabien, Persien, Indien, 

 Sibirien, Rusland er slige tavler, hvor skorpen er langt mindre 

 forstyrret. Og uden tvivl gjælder det samme om havbækkeneme, 

 ialfald om den største del af dem. 



Når stjernedagen længes, retter havet sig straks derefter. Det 

 synker under lavere og stiger under høiere bredder. Eftersom det 

 indre tryk mod skorpen stiger henimod polerne, stiger også i de 

 samme egne modtrykket på havbunden, fordi havet stiger. Men 

 ■de ikke havdækkede dele udsættes alene for det voksende tryk 

 fra det indre, uden at noget ydre modtryk skabes. Og under la- 

 vere bredder går det ligedan. Eftersom skorpen tiltager i vegt, 

 synker havet, og trykket mod det indre stiger hurtigere på fast- 

 landene, hvor intet tåges bort end på havet, hvor vandstanden 

 synker. Derfor formoder jeg, at fastlandene er svagere punkter. 

 Havets bevægelser svækker virkningen af den aftagende centrifu- 

 galkraft for alle havdækkede dele, men trykket virker usvækket 

 overalt på landjorden, såvel under lavere som høiere bredder. 



') Dersom jordaksen, som enkelte astronomer (f. eks. Gylden) mener, i 

 tidens leb kan skifte stilling, vil også retningen af de ved døgnets for- 

 længelse frembragte tryk ændres, og beliggenheden af de for de største 

 tryk udsatte dele af skorpen vil skifte. 



2 ) Den følgende oversigt støtter sig til Suess's interessante studier i hans 

 store verk: »Antlitz der Erde». 



