Den sandsynlige årsag til strandliniernes forskyvning. 269 



vidne om varmere veirlag selv under hoie bredder. Men 

 de store ændringer i fordelingen af land og hav nøder os til at 

 antage, at der hånd i hånd med dem har gået en periodisk veksel 

 af veirlaget, som har været langt større og mere indgribende end 

 den ved præcessionsperioden frembragte ændring. 



Ramsay, Groll, J. Geikie o. a. har troet at finde mere 

 eller mindre sikre spor af istider også i ældre formationer, (se f. 

 eks. J. Geikie: The Great Ice Age ed. 2. London 1877, Appendix 

 p. 566 ff.). Enkelte af disse spor synes at bevise, at der îalfald 

 har været flere istider end den posttertiære. Dog bemærker v. 

 Richthofe n (Führer für Forschungsreisende p. 362), at disse 

 formentlige spor efter istider maske alene er et abrasionsfænomen, 

 at bølgeslaget mod stranden kun de danne konglomerater med skursten. 

 Hvorledes det nu end forholder sig med disse formentlige gamle 

 istider, så sees de sikreste spor (cfr. J. Geikie 1. c.) at skrive 

 sig fra den devoniske sandsten »Old red« i England og Skotland, 

 fra begyndeisen af kultiden (Skotland), fra permisk konglomerat 

 (England), fra eocæn (Schweitz). De mest talende tegn (med 

 skurede stene) haves fra de tider, da landet havde stor udbredelse. 



Hvad disse store transgressioner angår, da må vi erindre, at 

 det kun er i foldede kjeder og i stærkt hævede egne (f. eks. i 

 Alperne, Himalaya, Colorado o. 1.), at havdannede lag fra de yngre 

 og yngste geologiske tider tindes i særdeles betydelige høider over 

 havet. Disse store stigninger er, dersom man betragter dem i 

 forhold til det store hele, kun at anse som ganske lokale fænomener. 

 Dengang lagene dannedes, lå de langt lavere, og når vi nu findel- 

 en veksling af saltvandslag og ferskvandslag i slige dannelser, da 

 må vi vogte os for at tro, at havet steg og sank i forhold til landet 

 tusinder af fod under hver oscillation. Under dannelsestiden be- 

 høver strandlinien kun at have rykket nogle meter op og ned. 

 Efterpå blev det hele lagsystem ved lokalt virkende »geotektoniske« 

 kræfter løftet høit over dets oprindelige nivå. 



Derfor antager jeg, at selv de store transgressioner ikke beror 

 på nogen særdeles betydelig forskyvning af strandlinien i lodret 

 retning. Når der er store lavlande med bækkenformede indsænk- 

 ninger, kan en ringe stigning være nok til at frembringe store 

 geografiske forandringer. 



Muligvis turde også disse transgressioner skyldes ændringer af 

 banens ekscentricitet. 



