Den sandsynlige årsag til strandli niernes forskyvning. 271 



med tryghed kan lægges til grund for geologiske betragtninger, ög- 

 at usikkerheden i kurven, på grund af feil i de af Sto ek well 

 benyttede masser, rimeligvis ikke vil være betydelig. 



4) Den midlere værdi af ekscentriciteten er mindst på grændsen 

 rnellem to cykler, den stiger i den første og synker i den sidste 

 del af hver cykle og når således sin største værdi omtrent midt i 

 hver af cyklerne. Således er den for den første og anden af de 

 beregnede cykler og deres afdelinger følgende. 



Cykle I 

 Cykle II 

 Cykle III 



3 250 000—2 720 000 år 0. 0304 



2 720 000—2 150 000 ar 0.0332 



2 150 000—1 810 000 år 0.0203 



1 810 000—1 250 000 år 0.0247 



1250 000— 700 000 år 0.0340 



700 000— 350 000 år 0.0280 



350 000— nutiden 0.0291 



Siden nu altså efter vor hypothèse havstanden under høiere 

 bredder skal stige og synke med ekscentriciteten, så må den ikke 

 alene stige og synke engang for hver bue i kurven, men den 

 »midlere havstand« for længere tider må også stige og synke med 

 den midlere værdi af ekscentriciteten, og sådanne cykler som cyk- 

 lerne I og II bør da svare til to cykler i den geologiske lagfølge. 

 Grændsen niellera kurvens cykler bør svare til denudationsperio- 

 derne, som skiller de geologiske cykler, og midten bør svare til 

 transgressionsperioderne. 



Higtigheden af de i min afhandling om veksellagring fremsatte 

 to hypotheser kan, som allerede dengang fremhævet, på en made 

 prøves, når geologiske profiler sammenlignes med kurven for jord- 

 banens ekscentricitet. Et første forsøg gjordes dengang med over- 

 eocæne og oligocæne lag fra Pariserbækkenet. 



Mange vanskeligheder møder endnu~ dette arbeide. Først og^ 

 fremst er selve beregningen af kurven mindre pålidelig for fjernere 

 tider. På denne vanskelighed bøder til en vis grad den omstæn- 

 dighed, at kurven gjentager sig selv, sa den turde være mindre 

 væsentli?. 



