274 A. Blytt. 



Calcaire grossier: Caillasses à Cardium, marin med 11 veks- 

 linger. Hul i lagrækken. 



Sables de Beauchamp, ferskt og marint, omtrent 4. Buer 

 14—15. 



Calcaire de St. Ouen ferskt, 4, derover et marint lag (toppen 

 af bue 16), sa ferskt, 6 vekslinger. Buer 15 — 2'. 



Gypse, marint, omtrent 11 vekslinger. Buer 2' — 4'. 



Gypse palustre, ferskt, omtrent 6. Bue 5'. 



Marne verte, brakt, 2 vekslinger. Bue 6'. 



Calcaire de Brie, ferskt 1. Mellem buer 6' og l'. 



Marne et mollasse, sables de Fontenaye, marint 3 vekslinger. 

 Bue V. 



Meulières de Montmorency, Calcaire de Beauce (p. p.) ferskt. 

 Mellem buer V og 8'. 



Der er kun én uoverenstemmelse : bue 16, livis top skulde 

 svare til det marine lag midt i Calcaire de St. Ouen, gar ikke så 

 høit, at man skulde vente en oversvømmelse af havet. Men 

 oscillationen er dog ialfald antydet også i Stockwells kurve, og kav- 

 clannelsen består af et eneste lag og er sä lidet udpræget, at den 

 først nylig er påvist. 



Et andet profil fra et andet sted i Pariserbækkenet (la Frette, 

 Bull. Soc. géol. Fr. 1876 p. 471 ff.) bar samme antal vekslinger 

 som dette og när fra 13 til 2'. Det marine lag ved 16 mangler 

 i dette profil, ellers er de samme oscillationer antydede. 



Profilet fra Méry-sur-Oise bar ialt 71 veksellagringer, kvoraf 

 25 på Calcaire grossier. En stor del af den beregnede kurve er 

 således udfyldt, for 46 veksellagringers vedkommende uden hul i 

 lagrækken. Med bue l' slutter bækkenets marine dannelser. I 

 miocæntiden falder de vulkanske uclbrud i Auvergne. 



Disse oscillationer af strandlinien har ikke været indskrænkede 

 til Pariserbækkenet. Lagfolgen i Girondes bækken, som kun 

 igjennem Atlanterhavet synes at have havt sammenhæng med Pa- 

 riserbækkenet, er (efter Vass eur: Ann. Sc. géol. vol. XIII p. 398 ff.): 



Tertiærdannelserne begynder med mellemeocæn : nummulitsancl 

 og grovkalk, marint. Derefter stigning og erosion. Derpå fulgte 

 igjen en sænkning: 1er med Ostrea cucullaris (buer 14 — 15). Atter 

 stigning: Calcaire lacustre de Plassac og dermed samtidig calc 

 saumàtre de Bégadan (16 — 1'). Så ny sænkning: Calcaire 

 marin de St. Estèphe og calcaires et marnes à Anomia girondica 

 (2' — 4'). Stigning og erosion. Mollasse (ferskvands) de Fronsa- 



