Den sandsynlige ârsag til strandliniernes forskyvning. 277 



»ein ersterbendes Meer« og synes endog tilbøielig til at 

 anse den for en egen etage. Vekslinger, men neppe mere 

 end et par. Den sidste del af bue 9'. 

 Lagene ved Grund, marine, efter Suess's profiler at dømme 

 med få (3 — 4) vekslinger Faunaen danner en overgang 

 fra den første til den anden mediterrane etage, og disse 

 lag ved Grund ansees i den sidste tid af flere Wiener- 

 geologer for at repræsentere en egen etage. Bue 10'. 

 Derefter følger den største oversvømmelse, den anden medi- 

 terrane etage (bue li') samtidig med de franske Faluns de Salles. 

 Havet steg da lige op i det indre alpine Wienerbækken. Antallet 

 af vekslinger i denne etage har jeg ikke kunnet udfinde. Jeg har 

 kun seet snit i stranddannelser beskrevne. 



Endelig den sidste miocæne oscillation, den sarmatiske etage, 

 bue 12'. Pä sine steder (f. eks. ved Konstantinopel) begynder 

 denne etage med ferskvandsdannelser, som dækkes af marine (cfr. 

 Sues s Antlitz der Erde I. p. 419). Efter et profil fra Ungarn (af 

 Peters in Sitzber. cl. Wien. Akad. Math. natw. Cl. 1861) har 

 etagen 4 vekslinger. 



Efter denne etage følger de pliocæne Congerielag, som i 

 Wienerbækkenet kun repræsenteres ved brakvandsdannelser, efter 

 Fuchs (Jahrb. d. K. K. geol. Reichsanst. 1875) med 4 vekslinger, 

 bue 13'.. Og dermed slutter Wienerbækkenets, Ungarns og Sie- 

 benbürgens marine dannelser. Vulkanske uclbrud begyndte i disse 

 egne allerede i oligocæntiden, de bleve hyppigst i miocæn- 

 tiden, og under denne periode vokste Alperne op til store 

 høider. 



Efter marine oligocæne dannelser (Weinheirner havsand og 

 Septarieler) følger i Mainzerbækkenet først en ferskvandsclannelse ; 

 derpå begyndte miocæntiden med en sænkning. Men under vulkanske 

 udbrnd hævedes bækkenet og blev mere og mere ferskt. En uaf- 

 brudt lagdannelse fandt sted. Over Cerithiumkalken leirede sig 

 Corbiculakalken og Litorinellaleret, ialt med 20 vekslinger eller 

 noget mere (if. Lepsius: Das Mainzerbecken). Alle disse lag er 

 miocæne. 



Vi går nu længere frem i tiden. Pliocæn har fire oscilla- 

 tioner 13', 14', 15' og 16'. Vi har alt nævnt Wienerbækkenets 

 Congerielag. I England er der tre oscillationer : Coralline Crag 

 (140, Red Crag (150 og Cromer clay eller Westleton shingle (16'). 

 Profiler af disse findes i Quart. Journ. Geol. Soc London 1871 



