278 A. Blytt. 



(af Prestwich). Europas klima begynder i pliocæn at blive kol- 

 dere. Allerede de ældste lag i Englands pliocæn har stene, som 

 må være nyttede ved is, og under slutningen af pliocæn var der 

 alt store bræer ; efter pliocæn følger istiden. Vi har seet, hvorledes 

 under stærk og udbredt vulkansk virksomhed forhen marine bæk- 

 kener under oligocæn- og især under miocæntiden løftedes over 

 havet for senere ikke at sænkes (Paris, Wien, Ungarn, Mainzer- 

 hækkenet, vi kunde lægge til Schweitz), vi har seet, hvorledes 

 Alperne løftedes i miocæntiden. Færøerne og Island hyggedes 

 ialfald for en væsentlig del op i den samme tid af basalter og 

 lavaer 1 , maske løftedes endog den undersøiske banke, som forbinder 

 Europa med Grønland under den sidste del af miocæntiden. I 

 Middelhavet lå ifølge Neu ma y r (se Sues s Autl. d. Erde I. 

 p. 425) i begyndeisen af pliocæn strandlinierne endog lavere end i 

 nutiden. Udentvivl må alle disse stigninger have havt stor ind- 

 tlydelse på klimatet. Ændringerne af døgnets længde er afhængig 

 af ekscentricitetens ændringer. Geografiske ændringer følger af 

 døgnets tiltagen. Og klimatet ændres med fordelingen af land 

 og hav. 



Coralline Crag i England har (if. Prestwich) kun en mægtig- 

 hed a± 25 ni. og kan ikke have mange vekslinger. Efteråt denne 

 etage var dannet, steg landet, men blev derpå atter delvis sænket 

 under havet. Under denne sænkning afsattes Red Crag med 

 Chillesford clay. Strandlinier (seter) udhuledes i Coralline Crag, 

 to over hinanden, og den nye etage ligger nu endog i de gamle 

 seter. Eed Crag er mindre mægtig end Coralline Crag og kan 

 ikke indeholde mange vekslinger. 



Også i Belgien har vi to pliocæne etager, som svarer til Eng- 

 lands to crag-etager: Anversien og Scalclisien, og som beviser to 

 oscillationer. 



Til disse to oscillationer af Nordsøen svarer to samtidige af 

 Middelhavet. Suess kalder dem den tredie og fjerde mediterrane 

 etage. Og allerede iden ældste del af pliocæn tyder Middelhavsfau- 

 naen pået noget kjøligere klima (Suess Antl. d. Erde I. p. 431). 



Italien har mægtige pliocæne dannelser. Seguenza beskriver 

 5 — 600 m. mægtige lag fra denne periode. Jeg har ikke kunnet 

 opdrive detailprofiler fra disse lag. De er for en del konglomerater 

 og stranddannelser, ligesom den mægtige miocæne mollasse i 

 Schweitz, og nær land kan mægtige lag dannes i kort tid. 



Profiler fra Roussillon (af D e p é r e t in Ann. Sc. géol. vol. 



