Den sandsynlige årsag til strandliniernes forskyvning. 281 



meget gunstige, kan der være istid selv rinder en ringe ekscentri- 

 citet, således som i Grønland i vore dage. Når ekscentriciteten 

 stiger, vokser også nedbøren under regntiderne. Er havet koldt, 

 vil nedbøren falde som sne. Og på denno vis vil bræerne vokse, 

 når ekscentriciteten stiger. 



Også Nordtyskland har (if. Jentzsch) havt tre istider med 

 tilsvarende bundmoræner (og oscillationer?), og i Alperne har der 

 (if. Penck: Vergletsch. d. deutsch. Alpen) været mindst tre istider. 



Vi har altså udfyldt kurven ligetil nutiden og knyttet profilet 

 fra Pariserbækkenet sammen med denne. Vi vil nu forfølge oscil- 

 lationerne tilbage ligetil slutningen af kridttiden for om mulig at 

 se, hvormange oscillationer den geologiske periode indeholdt, som 

 kaldes den tertiære. 



Kridttiden skilles fra tertiærtiden ved en denudationstid, hvori 

 landet lå høit i forhold til havet. Den ældste marine dannelse i 

 Europa fra tertiærtiden ansees for at være kalken ved Mons i 

 Belgien. Den betegner den første oscillation, men denne oversvøm- 

 melse synes ikke at have efterladt spor i de andre tertiærbækkener. 

 Den første havbedækning i Pariserbækkenet under tertiærtiden 

 dannede konglomeratet ved Billy og Nemours. Den efterfulgtes af 

 en stigning af landet, og det marine konglomerat blev dækket med 

 Rillys fersk vands kalk. Til denne oscillation i Pariserbækkenet 

 svarer maske i Belgien det såkaldte système Heersien, nedtil en 

 ren havdannelse, oventil med rester af landplanter. Sa kom en ny 

 oscillation, og nu blev også England delvis oversvømmet. Her 

 afsattes det marine Thanet sand og derover Woolwich og Reading 

 series (= Plastic clay), som delvis er en brak- og ferskvandsdan- 

 nelse, og som viser, at strandlinierne atter var veget tilbage. I 

 Belgien dannedes under denne oscillation système Landenien, ned- 

 til en ren havdannelse, oventil brak. I Pariserbækkenet dannedes 

 det marine sand ved Bracheux, som efterfulgtes af en ferskvands- 

 dannelse med brunkul (Lignites de Soissonnais). Nu fulgte en 

 ny sænkning og derpå atter en stigning. Denne har ikke efterladt 

 spor i Pariserbækkenet, men i England dannedes London clay og 

 i Belgien système Yprésien. London clay begynder med en strand- 

 dannelse af rullesten (Oldhaven beds), og de øvre dele af etagen 

 viser, at havet atter blev grundere som en følge af en ny stigning 

 af landet. Système Yprésien i Belgien deles i to underetager, den 

 ældste 1er med foraminiferer, den yngste sandig med talrige fossiler 

 og således vel tydende på et mindre dybt hav. En ny oversvøm- 



