286 A. Blytt. 



ker sig nemlig ved usædvanlig lav ekscentricitet. Den sidste bue 

 i cyklen og den første i den følgende har tilsammen en varighed 

 af omtrent 150 000 år, og i al denne tid var ekscentriciteten meget 

 lav. I de to c) T kler falder ligeledes den høieste midlere ekscentri- 

 citet i midten af cyklen. 



Eocæntiden synes at have havt 16 oscillationer og skulde svare 

 til den første cykle - , oligocæn, miocæn og pliocæn har ligeledes til- 

 sammen 16 oscillationer og svarer til den anden cykle. Under- 

 eocæn svarer til buerne 1 — 6, mellemeocæn til 7 — 12, overeocæn 

 til 13 — 16. Paa samme made svarer oligocæn til buerne V — 7' ' , 

 miocæn til 8'— 12', pliocæn til 13' — 16'. Der er således en vis 

 analogi mellem den ælclre og yngre tertiærtid. Vi har 6 afsnit, 

 som omtrent svarer til hverandre på følgende made: 



Undereocæn til oligocæn, den første med 6, den anden med 7 

 oscillationer. 



Mellemeocæn til miocæn, den første med 6, den anden med 

 5 oscillationer. 



Overeocæn til pliocæn, begge med fire oscillationer. 



Midt i cyklerne falder de store »transgression er« af havet, i 

 mellemeocæn, i overoligoeæn og miocæn. Midt i cyklerne var 

 ekscentricitetens middelværdi størst. I begyndeisen og i den sidste 

 del af cyklerne, da ekscentricitetens middelværdi var ringe, veg 

 havet langt tilbage, således mellem kridt og eocæn, i overeocæn 

 og pliocæn. Den tanke frembyder sig således med stor sandsyn- 

 lighed, at der er et sammenhæng mellem cyklerne i kurven for 

 jordbanens ekscentricitet og det, som kaldes en geologisk periode 

 eller som man også har kaldt »cycles« eller »circles of deposition«. 

 De to tertiære cykler er ligesom store etager, der sammensættes 

 hver af 16 små. Ligesom hver af disse 16 repræsenterer en min- 

 dre oscillation af havet, således repræsenterer hver cykle en stor 

 oscillation ; men denne store oscillation har [ fuldbyrdet sig gjennem 

 16 mindre. . På samme made stiger og synker den midlere værdi 

 af ekscentriciteten i hver cykle under 16 oscillationer; den er lav 

 i cyklens begyndelse, den når sin største værdi midt i cyklen og 

 synker atter mod slutningen. Disse overensstemmelser mellem 

 kurvens cykler og formationerne, mellem buerne i kurven og eta- 

 gerne og mellem antallet af buernes præcessioner og etagernes 

 veksellagringer overalt, hvor det har kunnet kontrolleres, synes 

 mig at være så påfaldende, at de udelukker tanken om et tilfældigt 

 træf og med bestemthecl peger hen på et årsagsforhold. 



