Den sandsynlige årsag til strandliniernes forskyvning. 289 



Stjernedagen er if. Darwin blevet flere timer længere. Det 

 ■er derfor sandsynligt, at der må være opdynget en sa stor spænding 

 i jordens masse, at en liden tilvekst i spændingen må være nok 

 til at bevirke formforandringer på de svageste punkter. Det er 

 ligeledes sandsynligt, at disse delvise ændringer i det faste jord- 

 legeme især må indtræffe under store ekscentriciteter eller nogen 

 tid efter en sådan, når drivkraften tiltager hurtigst. 



Flodbølgens ændring med ekscentriciteten forudsættes at være 

 tilstrækkelig stor til at forklare strandliniernes forskyvning. Nogle 

 meters lodret forskyvning af strandlinien er nok til i dybere bæk- 

 kener at frembringe en veksling af mangfoldige meter mægtige 

 salt- og ferskvandslag. Og hvad ændringerne af det faste jordle- 

 geme angår, da må vi erindre, at lagrækken ikke er fuldstændig 

 på noget enkelt sted. Med andre ord, oscillationerne var ikke i 

 den grad almindelige, at de var samtidige overalt. Kun ved del- 

 vise formforandringer, snart hist, snart her, på de til enhver tid 

 svageste punkter, nærmer den faste jord sig til kugleformen. Til 

 hver lue i kurven svarer derfor kun en delvis, ikke en almindelig 

 ændring af den faste jords form. Og den til buen svarende oscil- 

 lation af strandlinien kan derfor hellerikke påvises overalt men 

 kun i de bækkener, hvor kræfterne dengang udøvede sin virkning. 

 •Således kan man kun få et fuldstændigt profil ved at kombinere 

 lagene fra alle tertiærbækkener. Hellerikke var ændringerne af 

 ■det faste overalt ligestore, men de var størst på de mest ef- 

 tergivende dele af overfladen, således, at ganske betydelige 

 lokale stigninger kan følge af små ændringer i stjernedagens 

 længde. Dette gjælder de enkelte oscillationer ; men selv de store 

 transgressioner af havet, hvoraf der falder en i hver cykle, behøver 

 ikke at skyldes nogen meget stor stigning af havstanden; thi store 

 slettelande kan oversvømmes og tørlægges ved en forholdsvis ringe 

 lodret forskyvning af strandlinien. Men disse større ændringer i 

 fordelingen af land og hav var dog visselig store nok til at bevirke 

 betydelige ændringer af klimatet. Meget hav under høiere bredder 

 gjør deres klima mildt og omvendt. 



Sammenligner man nu, med disse principer for øie, kurven 

 for ekscentriciteten med de geologiske lagrækker, så finder vi en 

 overensstemmelse, som tyder på, at hypotheserne er rigtige. De 

 to cykler i den beregnede kurve svarer til to geologiske cykler. 

 Hver af cyklerne har 16 buer, som svarer til 16 mindre oscilla- 

 tioner af strandlinierne eller 16 geologiske etager. I hver af disse etager 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXI. II. 19 



