Den sandsynlige årsag til strandliniernes forskyvning 325 



1855 steg en vis del af den nordlige ø fra 0.3 indtil 3.0 m. Denne 

 del var ved en spalte adskilt fra egne, som ikke steg. Forkast- 

 ningen kunde forfølges i to dagsreiser. Etsteds var et hvidt bånd 

 af Nulliporer løftet 3 m. over havet. Samtidig sank et kyststrøg 

 på sydøen 1.5 m. x ). Lignende beretninger om pludselige stigninger 

 haves fra Chiles kyst (fra Fitzroy og Charles Darwin). Den 

 sidstnævnte var imidlertid ikke selv tilstede under jordskjælvet, og 

 Sue ss soger at vise, at nogen stigning af landet ei fandt sted ved 

 denne leilighed, men at havet veg tilbage, og at uroen i havet var 

 sa stor, at det vårede temmelig lang tid, inden det atter indtog 

 sin gamle ligevegtsstilling 2 ). Forkastningen på Nyzeland aner- 

 kjendes imidlertid også af Su ess 3 ). Et lignende tilfælde nævnes 

 fra det vestlige Nordamerika af G. K. Gilbert 4 ). Han siger: 

 »Forkastningslinien i Wasatchkjeden løber langs fjeldets vestlige 

 fod. I Sierra Nevada løber den langs den østlige; og en forkast- 

 ning fandt sted i 1872; den var ledsaget af et af de heftigste jord- 

 skjælv, som nogensinde er iagttaget i de Forenede Stater. For- 

 kastningens høide varierede fra 5 til 20 fod, og længden er 40 mil- 

 Forskjellige dele af landet sank flere fod, og et stykke af flere 

 tusinde acres udstrækning sank ikke blot, men blev forskudt omtrent 

 15 fod mod nord«. Og således skulde man da ialfald have to 

 sikre eksempler på, at en synlig forkastning af det faste f j eld 

 har fundet sted under et jordskjælv. 



Løse alluvialmasser kan forskydes under jordskjælv. Dette 

 var således tilfældet i Missisippideltaet 1811 og i Ran of Kachh 

 i Indien 1819, og i Achaja sænkede, som følge af et jordskjælv i 

 grundfjeldet, sedimentære stranddannelser sig pludselig, såat på 

 sine steder alene trætoppene stak op over havet 5 ). 



x ) Eeyer: Theoretische Geologie, Stuttgart 1888 p." 803. 



2 ) Se Sue ss: Antlitz der Erde I p. 137. 



3 ) Antl. d. Erde II p. 34. 



4 ) Araer. Journ. of Sei. Ser. Ill Vol. 27 (1884) p. 51. Forkastningerne er 

 if. Gilbert en følge af fjeldenes stigning, men ledsages også stundom 

 af sænkninger i lavlandet. Han udtaler (1. c. p 49) en mening, som 

 ganske stemmer med Dutt on s (se hovedafhandlingen p. 245), idet han 

 siger: »In the Great Basin the movements are vertical. It is as though 

 something beneath each mountain was slowly, steadily and irresistibly 

 rising, carrying the mountain with it«. 



5 ) Eeyer 1. c. pp. 701, 800 ff. Suess 1. c. I p. 61. Neumayr Erd- 

 geschichte 1 p. 288. 



