326 A. Blytt. 



I sådanne tilfælde er altså jordskjælvene ledsagede af synlige 

 forkastninger i jordskorpen. Men man tør vel uden fare for at 

 feile mene, at jordskjælv meget ofte ledsages af forkastninger i 

 den faste jord. Allerede en forskyvning af nogle decimeter vil 

 være vanskelig nok at påvise i mange tilfælde. Og dersom vi 

 antager, at forskyvningen beløber sig til en millimeter eller endnu 

 mindre, så vil det være aldeles umuligt at påvise den. Nu er 

 der egne af jorden, hvor jordskjælv er sa hyppige, at de næsten 

 hører til dagens orden. Scrrweitz f. eks. har årlig henved 100 

 jordskjælv, i enkelte dele af Japan har man jordskjælv hver anden 

 dag. Jordskjælvet på Nyzeland i 1848 vårede 5 uger, og der var 

 dage, hvor man talte indtil 1000 særskilte stød 1 ). Selv i vort 

 eget land er jordskjælv ikke så særdeles sjeldne, og der er hos os 

 jordskjælv, hvis virkninger føles både på vestkysten og i landets 

 østlige dele og som således påvirker vort land i hele dets bredde. 



Nu ved vi jo, at Skandinavien siden istiden er steget. At 

 landet virkelig har hævet sig, og at det ikke er havet, som har 

 sænket sig, kan vi med sikkerhed slutte af den omstændighed, at 

 stigningen har været meget forskjellig i de forskjellige dele. 



De stedfundne stigninger og sænkninger af den faste jord, 

 hvorom geologien har så talrige vidnesbyrd, kan betragtes som den 

 samlede sum af utallige små dislokationer (jordskjælv) ; hvert af 

 disse bevirkede i de fleste tilfælde alene en ganske umærkelig 

 forskyvning. Eftersom centrifugalkraften aftager på grund af 

 stjernedagens forlængelse, stiger spændingen i den faste jord, ind- 

 til modstanden overvindes. Under høiere bredder er der i det 

 hele en stræben efter at stige, under lavere er det omvendt. Og 

 således summerer virkningerne af jordskjælvene sig i tidernes løb 

 dels til stigninger, dels til sænkninger, som efter lange tidsrum 

 kan blive meget betydelige. En årlig dislokation af eu egn af 

 1 — 2 millimeter, som kanske er summen af mange enkelte jord- 

 skjælv, vil i 100 000 år give en stigning eller sænkning af 100 — 

 200 meter, og større har neppe Skandinaviens stigning i den post- 

 glaciale tid været i gjennemsnit. Denne anskuelse om de seku- 

 lære stigningers og sænkningers natur har jeg selv dannet mig; 

 men jeg har siden erfaret, at en lignende mening er fremsat alle- 

 rede for længe siden af Charles Darwin, som støtter den til 



x ) Hey er 1. c. pp. 694, 626. 



