Den sandsynlige åarsag til strandliniernes forskyvning. 327 



de angivelig pludselige stigninger på Chiles kyst, og for ikke 

 længe siden også af G. K. Gilbert 1 ). 



I egne, hvor store stigninger og sænkninger i det senest for- 

 løbne geologiske tidsrum har forbrugt den indre spænding, vil 

 jordskjælv efter al sandsynlighed være både sjeldnere og svagere 

 end i egne, hvor der endnu er et stort uforbrugt fond af spænd- 

 kraft. Og muligvis er vort land netop derfor så forskånet for 

 jordskjælvenes landeplage, fordi den usædvanlig store stigning i 

 den postglaciale tid har forbrugt den opdyngede spændkraft, såat 

 der nu er kun lidet tilbage. 



Man har af jordskjælviagttagelserne sogt at udflnde, om jord- 

 skjælv er lige hyppige til alle tider eller ikke. Allerede Kant 

 har fremsat den mening, at månen har indflydelse på jordens indre 

 og de vulkanske kræfters virkning. Perry, Volger, Fuchs og 

 Schmidt har udgivet fortegnelser over jordskjælv. Og af disse 

 iagttagelser synes at fremgå, at jordskjælv er hyppigere i må- 

 nederne oktober til marts end i april til oktober. Da nu jorden 

 befinder sig i solnære, når den nordlige halvkugle har vinter, har 

 man sluttet, at solens større nærhed bevirker hyppigere jordskjælv. 

 Neumayr 2 ) anerkjender ikke berettigelsen af denne slutning, 

 hvorimod den anerkjendes af Reyer 3 ). Begge de nævnte forskere 

 er derimod enige om at anerkjende sandsynligheden af, at jord- 

 skjælv er hyppigere ved springflodtid (ny- og fuldmåne) end ellers. 

 Og Neu may r siger, at forholdsmæssig bedst begründet synes ham 

 den anskuelse, at jordskjælv er hyppigst ved lav barometerstand. 



Det er klart, at så små trykforskjel som en høiere eller lavere 

 barometerstand og så små ændringer af de virkende kræfter som 

 ændringen af solens og månens afstand eller disse legemers ind- 

 byrdes stilling til jorden vel neppe skulde være istand til at be- 

 virke forkastninger i det faste jordlegeme, dersom der ikke i dette 

 allerede forhen ved andre kræfter var opdynget en så stor spæn- 



*) Se C. Darwin: »On the Connexion of certain Volcanic Phenomena in 

 South America ; and on the Formation of Mountain Chains and Volcanos 

 as the Effect of the same Power by which Continents are elevated« in 

 Transact of the Gteol. Soc. London. Series II, vol. V. London 1840 p. 

 601. G K Gilbert: s A Theory of the Earth-quakes of the Great 

 Basin, with a Practical Application« in Amer. Journ. of Sei. Ser. III 

 Vol. 21 (1884). 



2 ) Erdgeschichte I p. 298 ff. 



a ) Hey er 1. c. p. 694 ff. 



