336 A. Blytt. 



ckensie, Grønland, Island, den baltiske tertiærflora og endelig de 

 talrige andre europæiske findesteder. Vi ser heraf, at ligesom 

 indlandsismasserne var større ved Nordatlanterhavet end ved det 

 Stille hav, således var også under et tidligere tidsafsnit varmen 

 større på det første sted, med andre ord: i de til Nordatlanter- 

 havet stedende egne var de klimatiske ændringer langt større end 

 i de til det Stille hav stødende x ). 



Som en mulig hjælp til forklaringen af forskjellen i klimatet 

 under Tertiærtiden i de nordlige egne foreslår Nathorst en for- 

 skyvning af polen. Han siger, at astronomerne ikke har noget 

 at indvende mod en sådan antagelse, om den af geologiske grunde 

 skulde befindes at være nødvendig. Men man må erindre, at 

 astronomerne alene anser slige ændringer i polernes beliggenhed 

 som mulige. Der er ingen astronomisk grund, som taler for en 

 sådan ændring som den af Nathorst forudsatte. Og det synes 

 mig, at de geologiske kjendsgjerninger maske kan forklares, uden 

 at vi behøver at tage vor tilflugt til en forskyvning af polerne. 



Nathorst henlægger den hypothetiske tertiære nordpol til 

 70° n. b. og 120° ø. 1. Gr.. Men dette er beliggenheden af den 

 sibiriske kuldepol i nutiden. Vi har også en kuldepol i det ark- 

 tiske Nordamerika. Maske er denne sidste kuldepol af nyere op- 

 rindelse end den første, maske er den en følge af de store stig- 

 ninger, som under kvartærtiden fandt sted i det nordlige Amerika, 

 og af geografiske forandringer, f. eks. i egnene ved Beringstrædet. 



Af det, som ovenfor er sagt, er det indlysende, at der ikke 

 behøves særdeles store geografiske forandringer for at ændre polar- 

 egnenes klima i betydelig grad. Og man skulde kunne slutte, at 

 eftersom de klimatiske ændringer har været langt større i egnene 

 omkring det nordlige Atlanterhav end i egnene om det nordlige 

 Stille hav, så har sandsynligvis også ændringerne i de geografiske 

 forhold været større på det første sted end på det sidste. 



Foran indgangene til de nordlige dele af de to store have 

 ligger vulkanske linier. Foran Beringshavet ligger Alaska og 

 Aleuternes vulkanrække, og foran indgangen til det nordlige 

 Atlanterhav ligger den ligeledes vulkanske linie, som betegnes ved 

 Færøerne og Island og den undersøiske banke, som forbinder disse 

 oer med Skotland på den ene og med Grønland på den anden side. 



*) Dog må mærkes, hvad Nathorst fremhæver, at neppe alle disse floraer 

 var samtidige. 



