344 E. Poulsson. 



Tussilago Farfara, soin ved Kongsberg og i Numedal hører til 

 de mindre almindelige planter. 



Løvskoven, som altså er meget sparsomt repræsenteret der, 

 hvor underlaget består af grundfjeld, optræder så meget frodigere 

 på de løsere bergarter i Sandsvær under Skrimfjeld («Løv»-åsen > 

 »Løver»-vand) og i Eker. (Strøm afleder i Ekers beskrivelse^ 

 navnet Eker fra egens forekomst der). Sammen med ask, lind, 

 løn og eg finder man her, hvor fj eldet let forvitrer og hvor det,, 

 når det er brat nok, gjerne danner smaastenet ur, en fierhed af 

 de planter, der er karakteristiske for floraen i landets laveste 

 siluriske egne. 



Også der, hvor gabbro optræder i større sammenhængendfr 

 masser, finder løvskoven ofte et tilholdssted, et forhold, som allerede 

 Kjerulf og Dahll har været opmærksomme på under sine geo- 

 logiske undersøgesser : «Gabbroen høiner sig ofte til isolerede 

 Kupper f. Ex. Dronningkollen. Pa disse Gabbrokupper synes Løv- 

 skov at trives fortræffeligt, ligesom det også er påfaldende, hvor 

 ofte Furuskoven møder strax på Gneisgranitens Linie». 1 ) 



Vegetationsforholdene på det opdyrkede terræn er i regelen 

 for botanikeren af underordnet interesse, fordi her så meget er 

 afhængigt af menneskets indgriben, og skal derfor ikke gjøres til 

 gjenstand for nærmere omtale. 



Det skal blot nævnes, at to fremmede indvandrere, begge 

 tilhørende de korsblomstredes familie, nemlig JBerteroa incana 

 DC. og Thlaspi alpestre L., i cle senere år har faaet en sådan 

 udbredelse, at de må ansees for at have vundet borgerret i egnens 

 planteverden. Dette tør ialfald siges med fuld sikkerhed om den 

 førstnævnte plante, der sandsynligvis er indført med jernbanen 

 (viste sig først på jernbanetomterne i Kongsberg) og nu er aldeles 

 naturalisent i omegnen. Angående den mærkelige forekomst af 

 Drdba nemorosa L., der har sit eneste voxested i Norge ved 

 Kongsberg, hvor den i den tidligste vår optræder med et individ- 

 antal som få andre planter, henvises til den systematiske for- 

 tegnelse. 



II. Vigtigere lokaliteter. 



Af disse fortjener Jonsknuden først at nævnes som et af 

 de sydligste og østligste punkter i vort land, hvortil flere fjeld- 



J ) L. c. s. 189. 



