Kongsbergs fanerogamer og karkryptogaraer. 345 



planter har kunnet trænge frem eller — maske rettere — hvor 

 de har formaaet at holde sig. Ved omtalen af Jonsknudens flora 

 vil det være hensigtsmæssigt at følge den almindelige vei derop, 

 der fra Kongsberg først går over den sydligste del af Storåsen, 

 hvor Phleum alpinum træffes, (her voxer ligeledes Allosurus 

 crispus og 'Berberis vulgaris, samt i en liden gneisur Bibes Gros- 

 sidaria, Orobus niger og Lathyrus silvestris), og dernæst ned i 

 Funkelien, et lidet dalstrøg, hvor Tofjeldia borealis er funden i 

 en høide af kun 600' o. h. — Fra Funkelien kommer man efter 

 en brat opstigning, der ikke frembyder noget af større botanisk 

 interesse, op til Haus Sachsen gruber, ca. 2000' o. h., i hvis 

 umiddelbare nærhed som repræsentanter for fjeldfloraen møder : 

 Lycopodium alpinum, Salix herbacea, Phyllodoce coerulea, Saxi- 

 fraga stellar is. Haus Sachsen ligger ved det østlige affald af et 

 større høideplateau, henover hvilket veien, svagt skrånende opad, 

 på en times tid fører henimod en høicleryg, hvis høieste top, 

 Jonsknuden i engere forstand, hæ ver sig 6 — 700' op over høide- 

 plateauets niveau og begrændser dette mod vest. Af planter, der 

 voxer på denne fugtige høislette, hvorpå de talrige, store, med 

 kunst dannede vandreservoirer, der leverer drivkraften til sølv- 

 gruberne, er beliggende, kan nævnes : Blechnum Spicant, Carex 

 rigida, Juncus alpinus, Narthecium ossifragum, Tofjeldia borealis, 

 Betula nana og intermedia, Salix phylici folia, glaiica, Lapponum 

 og lanata^ Sagina saxatilis. På bergknauserne mellem dammene 

 og våndene voxer Arctostaphylos alpina i mængde i selskab med 

 Calluna. Høiere opover mod toppen, hvor man dels møder tørre 

 skråninger dækkede af Azalea procumbens (og Cetraria nivalis), 

 dels frodige birkelier, bemærkes endvidere af fjeldplanter følgende: 

 Carex atrata, Peristylis viridis og albidus, Betula alpestris, Gna- 

 phalium norvegicum, Saussurea alpina, Midgeclium, Hieracium 

 alpinum, prenanthoides (og endnu et par arter af de sjeldnere, 

 sentblomstrende, mangebiadede Hieracia), Bartsia alpina, Scep- 

 trum Carolinum, Ranuncidus qconitifolius, Epilobium alpinum og 

 alsine folium. På selve toppen tindes Juncus trifidus, Luøula 

 spicata og AlchemUla alpina. 



Grangrændsen går omtrent 2700' o. h. Anthericum ramosum 

 og Gentiana purpurea, som ifølge ældre angivelser skulde voxe 

 på Jonsknuden, tindes neppe der nu. 



For en lichenolog vilde et besøg til dette fjeld vistnok være 

 lønnende. Selve Jonsknudens og flere mindre nabotoppes øverste 



