Kongsbergs fanerogarner og karkryptogamer. 347 



voxer i eller i nærheden af dette vand, kan rnærkes; Sagittaria, 

 Iris pseudacorus, Typlia angustifolia, Polygonum amphibium. Inula 

 salicina, discuta, Veronica longifolia, Selinum Carvifolia, Bul- 

 liarda, Ranunculus aqvatilis, Drosera intermedia, Uliamnus 

 cathartica, Impatiens noli tangere, Lythrum, Peplis Portula. 



Jondalsåsen, der som før bemærket består af gabbro, er 

 en lokalitet, som har megen interesse, fordi den så tydelig viser, 

 hvilken stor indflydelse underlagets rent ydre beskaffenhed udøver 

 på vegetationen, uafhængig af dets chemiske sammensætning 1 ). 

 Dette fjelds flora har nemlig, som nedenfor nærmere vil blive vist, 

 på den ene side meget tilfælles med de løse skiferes planteverden 

 og er på den anden side fuldstændig forskjellig fra den vegetation, 

 man Ander der, hvor gabbroen er udbredt i flade, faste masser. 

 Dette er let at konstatere ; også omkring Skollenborg findes 

 nemlig, som Corneliussen har vist, et ganske betydeligt gabbro- 

 felt 2 ). Denne bergart er imidlertid her for en del overdækket 

 og danner, hvor den ligger for dagen, kun ganske små og af- 

 rundede, svagt heldende åsrygge, og vegetationen frembyder fuld- 

 stændig det samme billede som på det omgivende grundfjeld- 

 Ganske anderledes er forholdet i Jondalen: Gabbroen danner 

 her på begge Sider af Elven to høie, mægtige Masser, der «står 

 på hver Side — — — ligesom to svære Stolper ved en Port» 3 ). 

 Den nordlige af disse «Stolper», Jondalsåsen, er antagelig ca 1800' 

 høi, har en heldig beliggenhed mod syd, er meget steil og er 

 rigelig forsynet med smaastenede urer. Her træffer man strax 

 en vegetation, der i sin hele karakter, ved sin frodighed og ved 

 de arter, som der har sit tilhold, viser en umiskjendelig lighed 

 med floraen i Ekers og Sandsværs siluråser. Såsnart man træder 

 over til de tilgrændsende mindre bratte og ikke forvitrede fjelde 

 (mod vest stribet granit, forøvrigt krystallinske skifere), har furen 

 og granen atter eneherredømmet og skovbunden viser den sæd- 

 vanlige fattige plantevæxt. — 



Pladsen Hegna, midt oppe i Jondalsåsens sydlige affald 

 (efter forf.s måling med aneroidbarometer 1200' o. h.) er et 



*) Cfr. L. Blytt: Essay on the immigration of the Norwegian flora 

 s. 13—15. 



2 ) O. A. Corneliussen: Dislokationslinjen ved Skrim i Hedenstad. 

 Nyt Mag. f. Naturv. Bd. XXV s. 10—11. 



3 ) Kjerulf og Dahl 1 L. c. s. 189. 



