﻿4 
  D. 
  C. 
  Danielssen 
  og 
  J. 
  Koren. 
  

  

  reiser, 
  foretagne 
  i 
  Aarene 
  1876 
  — 
  78, 
  samlet 
  12 
  Exemplarer 
  af 
  

   Slægten 
  Umbellula 
  fra 
  forskjelLige 
  Lokaliteter 
  og 
  i 
  forskjellige 
  

   Udviklingsstadier 
  ; 
  men 
  alle 
  kunne, 
  som 
  vi 
  senere 
  hen 
  skulle 
  paa- 
  

   vise, 
  henføres 
  til 
  Ellis 
  et 
  Mylius's 
  Art, 
  — 
  og 
  da 
  vort 
  Material 
  

   har 
  været 
  temmelig 
  righoldigt, 
  have 
  vi 
  ogsaa 
  kunnet 
  sammenholde 
  

   enkelte 
  Exemplarer 
  med 
  Lindahls 
  to 
  Arter, 
  samt 
  med 
  KöUikers 
  

   magniflora. 
  Af 
  denne 
  Sammenstillen 
  fremgaar, 
  at 
  ogsaa 
  disse 
  3 
  

   Arter 
  maa 
  identificeres 
  med 
  Umbellula 
  encrinus, 
  der 
  efter 
  dette 
  faar 
  

   en 
  stor 
  geografisk 
  IJdbredning. 
  

  

  Idet 
  vi 
  nu 
  gaa 
  over 
  til 
  at 
  levere 
  en 
  Beskrivelse 
  af 
  hvert 
  en- 
  

   kelt 
  Exemplars 
  Ydre, 
  for 
  senere 
  at 
  fremstille 
  den 
  anatomisk- 
  

   histologiske 
  Bygning, 
  der 
  er 
  fælles 
  for 
  dem 
  alle, 
  begynde 
  vi 
  med 
  

   det 
  mindste 
  Exemplar 
  og 
  fortsætte 
  numervis 
  op 
  til 
  det 
  største. 
  

  

  No. 
  1. 
  

  

  Stokkens 
  Længde 
  fra 
  den 
  nederste 
  Ende 
  til 
  Rachis 
  er 
  140 
  mm.; 
  

   den 
  er 
  næsten 
  rund, 
  glat, 
  noget 
  vreden 
  efter 
  Længden 
  og 
  over- 
  

   trukken 
  med 
  Slim. 
  Den 
  nederste, 
  bulbøse 
  Del 
  har 
  en 
  afrundet, 
  

   næsten 
  tenformet 
  Ende, 
  er 
  35 
  mm. 
  i 
  Udstrækning, 
  omtrent 
  2 
  mm. 
  

   paa 
  det 
  Bredeste, 
  lidt 
  indkneben 
  paa 
  Midten, 
  men 
  udvider 
  sig 
  atter 
  

   noget 
  opad, 
  hvor 
  den 
  opnaar 
  en 
  Bredde 
  af 
  2 
  mm., 
  og 
  aftager 
  nu 
  

   efterhaanden 
  i 
  Tykkelse, 
  indtil 
  den 
  opimod 
  den 
  øverste, 
  udvidede 
  

   Ende 
  bliver 
  kun 
  0,5 
  mm. 
  tyk. 
  Den 
  øverste 
  Del 
  af 
  Stokken 
  er 
  

   krumbøiet 
  og 
  i 
  en 
  Længde 
  af 
  8 
  mm. 
  skedeformigt 
  udvidet 
  langs 
  

   Dorsalfladen. 
  Denne 
  Udvidning 
  er 
  bredere, 
  hvor 
  den 
  gaar 
  over 
  i 
  

   Bachis 
  — 
  2 
  til 
  3mm. 
  — 
  og 
  aftager 
  successivt 
  nedover. 
  Stilkens 
  

   Sarcosoma 
  er 
  temmelig 
  tyndt 
  og 
  halvt 
  gjennemsigtigt 
  overalt, 
  naar 
  

   undtages 
  den 
  bulbøse 
  Del, 
  hvor 
  det 
  er 
  tykkere 
  og 
  opakt. 
  Paa 
  den 
  

   øverste, 
  skedeformige 
  Udvidning 
  sees 
  enkelte 
  Zooider, 
  der 
  staa 
  

   som 
  smaa 
  runde 
  Perler 
  med 
  en 
  lille 
  Aabning 
  paa 
  Midten. 
  

  

  Rachis 
  har 
  baade 
  en 
  Side- 
  og 
  Længdekrumning, 
  er 
  6 
  mm. 
  

   lang 
  og 
  omtr. 
  3 
  mm. 
  bred. 
  Dorsalfladen 
  er 
  næsten 
  plan, 
  temmelig 
  

   smal 
  og 
  tæt 
  besat 
  med 
  Zooider. 
  Ventralfladen 
  er 
  stærkt 
  hvælvet, 
  

   danner 
  en 
  Kjøl 
  paa 
  Midten, 
  der 
  er 
  glat, 
  og 
  til 
  hver 
  Side 
  et 
  lidet 
  

   Skraaplan, 
  som 
  er 
  tæt 
  besat 
  med 
  Zooider. 
  Sidefladerne, 
  der 
  ere 
  

   meget 
  smale, 
  optages 
  af 
  2 
  lancetformige,' 
  noget 
  ophøiede 
  Zooide- 
  

   felter, 
  der 
  strække 
  sig 
  opimellem 
  Polyperne, 
  saaledes, 
  at 
  der 
  paa 
  

   hver 
  Side 
  er 
  et 
  Felt 
  mellem 
  2 
  Polyper 
  og 
  et 
  andet 
  imellem 
  en 
  

   Polyp 
  og 
  Dorsalfladen. 
  Disse 
  Felter, 
  der 
  komme 
  tydeligere 
  frem 
  

   og 
  forøges 
  i 
  Antal, 
  alt 
  eftersom 
  Dyret 
  udvikler 
  sig, 
  og 
  Polypernes 
  

   Antal 
  tiltager, 
  ere 
  vistnok 
  de 
  samme, 
  som 
  Mylius 
  i 
  sin 
  Beskri- 
  

  

  