﻿Fra 
  den 
  norske 
  Nordhavsexpedition. 
  5 
  

  

  velse 
  kalder 
  Bægerets 
  lancetformige 
  Blade, 
  og 
  som 
  gjenkjendes 
  

   baade 
  paa 
  hans 
  og 
  Ellis's 
  Afbildninger. 
  

  

  E,achis 
  bærer 
  5 
  Polyper, 
  af 
  hvilke 
  den 
  ene 
  danner 
  en 
  fuld- 
  

   stændig 
  Endepolyp, 
  der 
  udspringer 
  fra 
  den 
  øverste 
  Spids 
  af 
  Raehis, 
  

   og 
  af 
  de 
  4 
  øvrige 
  udgaa 
  2 
  paa 
  hver 
  Side, 
  dog 
  nærmere 
  Rygfladen, 
  

   hvorved 
  en 
  udpræget 
  bilateral 
  Symetri 
  kommer 
  tilsyne. 
  Endepo- 
  

   lypens 
  Kroperömm. 
  lang 
  og 
  omtr. 
  2 
  mm. 
  bred; 
  Tentaklerne 
  næ- 
  

   ?ten 
  dobbelt 
  saa 
  lange. 
  De 
  3 
  Sidepolypers 
  Krop 
  er 
  næsten 
  7 
  

   mm. 
  lang 
  og 
  2,5 
  mm. 
  bred; 
  men 
  den 
  4de 
  har 
  samme 
  Størrelse 
  

   som 
  Endepolypen 
  ; 
  Tentaklernes 
  Forhold 
  til 
  Kroppen 
  er 
  det 
  samme 
  

   som 
  hos 
  Endepolypen. 
  Polypernes 
  Krop 
  er 
  cylindrisk, 
  glat 
  og 
  

   har 
  8 
  tenimelig 
  brede 
  Længdelinier, 
  der 
  antyde 
  Insertionerne 
  for 
  

   Septa. 
  Yed 
  Granden 
  af 
  Endepolypen, 
  nærmest 
  Dorsalfladen, 
  sees 
  

   en 
  liden 
  knopformig 
  Forhøining, 
  der 
  er 
  en 
  Polyp 
  i 
  Udvikling. 
  

  

  Mundskiven 
  er 
  hvælvet, 
  og 
  i 
  dens 
  Midte 
  sees 
  en 
  aflang 
  Mund- 
  

   spalte, 
  der 
  er 
  forsynet 
  med 
  8 
  temmelig 
  tykke, 
  lancetformige 
  Læber, 
  

   som 
  paa 
  Midten 
  af 
  den 
  indre 
  Flade 
  have 
  en 
  Fure. 
  

  

  Axen 
  strækker 
  sig 
  fra 
  Granden 
  af 
  den 
  bulbøse 
  Del 
  til 
  Stok- 
  

   kens 
  øverste 
  Ende. 
  Paa 
  denne 
  Vei 
  indtager 
  den 
  Midten 
  af 
  Stok- 
  

   ken 
  opimod 
  den 
  øverste, 
  krumbøiede, 
  skedeformig 
  udvidede 
  Del, 
  

   hvor 
  den 
  nærmer 
  sig 
  saameget 
  Yentralsiden, 
  at 
  det 
  ser 
  ud, 
  som 
  

   om 
  den 
  gaar 
  ind 
  i 
  selve 
  Ventralkanalen, 
  kun 
  dækket 
  af 
  det 
  yderst 
  

   tynde 
  Coenenchym, 
  hvilket 
  dog 
  ikke 
  er 
  Tilfældet. 
  Naar 
  den 
  nær- 
  

   mer 
  sig 
  Rachis, 
  gjør 
  den 
  en 
  Bøining 
  imod 
  Dorsalsiden 
  for 
  strax 
  

   derefter' 
  at 
  vende 
  tilbage 
  til 
  Yentralfladen, 
  hvis 
  Midte 
  den 
  følger 
  

   lige 
  til 
  Endepolypens 
  Grand; 
  her 
  gjør 
  den 
  atter 
  en 
  Bøining 
  mod 
  

   Dorsalfladen 
  for 
  derfra 
  at 
  bøie 
  sig 
  S-formigt 
  op 
  imod 
  Ventralfladen, 
  

   hvor 
  den 
  ender 
  i 
  Ventralkanalen, 
  Nedentil 
  ender 
  den 
  i 
  en 
  lille 
  

   Hage. 
  Axen 
  er 
  tykkest 
  i 
  den 
  øverste 
  Del 
  af 
  det 
  bulbøse 
  Parti; 
  

   den 
  er 
  firkantet 
  med 
  afrundede 
  Kanter 
  og 
  4 
  dybe 
  Render, 
  hvoraf 
  

   Ventral- 
  og 
  Dorsalfuren 
  er 
  dybest, 
  og 
  dreiet 
  efter 
  Længden, 
  saa 
  at 
  

   Furerne 
  ikke 
  danne 
  rette 
  Linier. 
  Denne 
  Dreining 
  tiltager 
  betyde- 
  

   ligt 
  op 
  imod 
  og 
  i 
  selve 
  Bachis. 
  Axen 
  er 
  omgiven 
  af 
  en 
  tyk, 
  mem- 
  

   branøs 
  Skede, 
  hvorpaa 
  de 
  4 
  Septa 
  fæste 
  sig. 
  

  

  No. 
  2. 
  

  

  Stilken 
  er 
  temmelig 
  opretstaaende, 
  dens 
  hele 
  Længde, 
  fra 
  den 
  

   nederste 
  Ende 
  til 
  Rachis, 
  er 
  150 
  mm. 
  lang; 
  den 
  er 
  lidt 
  vreden 
  

   efter 
  Længden, 
  overtrukken 
  med 
  Slim, 
  og 
  dens 
  øverste 
  Halvdel 
  

   er 
  næsten 
  rand, 
  imedens 
  den 
  nederste, 
  bulbøse 
  Del, 
  som 
  er 
  48 
  mm. 
  

   lang, 
  4 
  — 
  5 
  mm. 
  bred, 
  er 
  noget 
  indkneben 
  paa 
  Midten, 
  lidt 
  fladtrykt 
  

  

  