﻿Fra 
  den 
  norske 
  Nordhavsexpedition. 
  31 
  

  

  Kanaleme. 
  Disse 
  ere 
  med 
  Hensyn 
  til 
  deres 
  Lumen 
  ingenlunde 
  

   formindskede, 
  de 
  ere 
  kun 
  blevne 
  mere 
  udstrakte 
  i 
  Bredden 
  i 
  den 
  

   skedeformige 
  Udvidning, 
  — 
  en 
  Anordning, 
  der 
  bidrager 
  til 
  at 
  denne 
  

   Del 
  kan 
  betydelig 
  opsvulme 
  og 
  udspændes 
  af 
  den 
  i 
  Kanalerne 
  cir- 
  

   kulerende 
  Vædske. 
  Det 
  forholder 
  sig 
  ikke 
  saaledes, 
  som 
  Dr. 
  Lin- 
  

   dahl 
  i 
  sin 
  Af 
  handling 
  »om 
  Pennatulid-Slägtet 
  ümbellula 
  Cuv« 
  

   angiver, 
  at 
  Dorsalkanalen 
  er 
  den 
  hovedsagelig 
  udvidede 
  Kanal, 
  

   der 
  giver 
  den 
  skedeformige 
  Udvidning 
  sin 
  Form, 
  og 
  at 
  den 
  ved 
  

   en 
  eller 
  anden^Anledning, 
  ved 
  indesluttede 
  Gasers 
  Expansion, 
  -kan 
  

   blæres 
  op; 
  Forholdet 
  er 
  som 
  ovenfor 
  antydet 
  meget 
  simplere. 
  

  

  Lige 
  ved 
  Begyndelseu 
  afRachis 
  er 
  Axen 
  endnu 
  mere 
  fordreiet; 
  

   Ventralkanalen 
  er 
  ganske 
  fortrukken. 
  Dorsalkanalen 
  har 
  næsten 
  

   sin 
  naturlige 
  Form, 
  naar 
  undtages, 
  at 
  den 
  er 
  udvidet 
  efter 
  Dorsalfla- 
  

   dens 
  Bredde, 
  og 
  Sidekahalerne 
  ere 
  ligeledes 
  betydelig 
  udvidede 
  paa 
  

   Dorsalsiden. 
  Samtlige 
  Kanaler 
  ere 
  temmelig 
  smale 
  ved 
  Axen, 
  men 
  

   udvider 
  sig 
  stærkt 
  mod 
  Coenenchymvæggen. 
  Op 
  igjennem 
  Rachis 
  

   blive 
  Sidekanalerne 
  noget 
  smalere, 
  indtil 
  de 
  opimod 
  Terminalpolypen 
  

   ophøre, 
  idet 
  begge 
  Septa 
  paa 
  hver 
  Side 
  smelte 
  sammen, 
  saa 
  at 
  der 
  bli- 
  

   ver 
  kun 
  to 
  Kanaler, 
  nemlig 
  Dorsal- 
  og 
  Ventralkanalen, 
  hvoraf 
  den 
  

   første 
  bliver 
  trangere 
  og 
  trangere, 
  indtil 
  ogsaa 
  den 
  forsvinder 
  nogle 
  

   Millimeter 
  fra 
  Terminalpolypen. 
  Ventralkanalen, 
  der 
  er 
  endnu 
  

   temmelig 
  vid, 
  og 
  hvori 
  Axen 
  ender, 
  gjør 
  en 
  stærk 
  Bøining 
  under 
  

   Endepolypen, 
  smalner 
  betydelig 
  af 
  og 
  ender 
  paa 
  Ventralsiden, 
  4 
  — 
  5 
  

   mm. 
  under 
  Terminalpolypens 
  Grund, 
  i 
  en 
  rund, 
  gjennemboret 
  Pa- 
  

   pille. 
  

  

  I 
  den 
  bulbøse 
  Del 
  af 
  Stilken 
  ere 
  de 
  4 
  Længdekanaler 
  kun 
  

   liden 
  Forandring 
  underkastede, 
  hvorimod 
  de 
  4 
  Septa 
  mærkeligen 
  

   modificeres, 
  ligesom 
  et 
  Septum 
  transversale 
  optræder. 
  Omtrent 
  

   10 
  mm. 
  fra 
  Stokkens 
  Grund 
  deler 
  det 
  ventral-laterale 
  Septum 
  paa 
  

   hver 
  Side 
  sig 
  i 
  to 
  Længdefolder 
  ; 
  den 
  ene, 
  hagerste, 
  gaar 
  hen 
  og 
  

   insererer 
  sig 
  langs 
  Sidedelen 
  af 
  Axens 
  Skede 
  lige 
  ned 
  til 
  dennes 
  

   Ende, 
  om 
  hvilken 
  den 
  slaar 
  sig, 
  og 
  er 
  her 
  sammenvoxet 
  med 
  den 
  

   tilsvarende 
  fra 
  den 
  anden 
  Side; 
  den 
  anden, 
  forreste 
  Fold, 
  der 
  er 
  

   den 
  tykkeste, 
  gaar 
  paaskraas 
  nedad 
  og 
  indad 
  foran 
  Axeskeden 
  og 
  

   møder 
  paa 
  Midten 
  af 
  Ventralfladen 
  en 
  tilsvarende 
  Fold 
  fra 
  den 
  

   anden 
  Side, 
  med 
  hvilken 
  den 
  smelter 
  sammen 
  og 
  danner 
  et 
  bredt 
  

   Belte, 
  der 
  skjuler 
  ganske 
  et 
  bagenfor 
  liggende 
  transverselt 
  Septum, 
  

   til 
  livis 
  Midte 
  det 
  er 
  adhæreret, 
  imedens 
  der 
  fra 
  Bæltets 
  Side- 
  

   rande 
  udgaa 
  flere 
  stærke 
  Bindevævstraade, 
  som 
  fæste 
  sig 
  til 
  Coe- 
  

   nenchymets 
  indre 
  Væg. 
  Foruden 
  at 
  dette 
  Belte 
  er 
  fæstet 
  langs 
  

  

  