﻿32 
  D. 
  C. 
  Danielssen 
  og 
  J. 
  Koren. 
  

  

  Midten 
  af 
  det 
  transverselle 
  Septum, 
  er 
  det 
  tillige 
  sammenvoxet 
  

   til 
  dettes 
  nederste, 
  fri 
  Rand. 
  Fjernes 
  dette 
  Belte, 
  saa 
  træder 
  Sep- 
  

   tum 
  transversale 
  tydeligt 
  frem 
  ; 
  det 
  er 
  2,5 
  mm. 
  heit, 
  er 
  fæstet 
  paa 
  

   begge 
  Sider 
  til 
  Coenenchymets 
  indre 
  Væg, 
  og 
  deler 
  det 
  nederste 
  

   Kum 
  i 
  Stilken 
  i 
  to 
  Dele, 
  den 
  ventrale 
  og 
  dorsale 
  Kanal, 
  idet 
  de 
  

   laterale 
  Kanaler 
  egentlig 
  ophører 
  der, 
  hvor 
  det 
  transverselle 
  Sep- 
  

   tum 
  optræder. 
  

  

  Septum 
  transversale 
  er 
  dannet 
  af 
  en 
  dobbel 
  Bindevævsmem- 
  

   bran-, 
  der 
  opad 
  har 
  en 
  tyk 
  Rand, 
  hvortil 
  det 
  føromtalte 
  Belte 
  og- 
  

   saa 
  er 
  fætset. 
  Denne 
  Dobbelmembran 
  folder 
  sig 
  saa, 
  at 
  en 
  Del 
  

   slaar 
  sig 
  bagover 
  paa 
  Axeskeden, 
  forlænger 
  sig 
  derefter 
  nedover 
  

   dennes 
  forreste 
  Yæg, 
  omgiver 
  Skedens 
  nederste 
  Ende 
  og 
  dannei' 
  

   ligesom 
  en 
  Sæk, 
  hvori 
  denne 
  ligger; 
  den 
  forreste 
  Del 
  af 
  Membra- 
  

   nen 
  udgjør 
  det 
  egentlige 
  transverselle 
  Septum, 
  hvis 
  nederste 
  fri 
  

   Rand 
  er 
  nogle 
  Millimeter 
  fra 
  Stilkens 
  Bund, 
  saa 
  at 
  Enden 
  af 
  

   Axen 
  sees 
  nedenfor 
  den. 
  Nedenfor 
  Septum 
  transversale 
  er 
  der 
  

   selvfølgelig 
  kun 
  et 
  eneste 
  Rum, 
  hvori 
  ikke 
  alene 
  den 
  betydelig 
  

   vide 
  Dorsal- 
  og 
  Ventralkanal 
  aabnersig, 
  men 
  ogsaa 
  Sidekanalerne, 
  

   idet 
  Bunden 
  af 
  disse 
  sidste 
  er 
  gjennembrudt 
  ved 
  de 
  mange 
  Binde- 
  

   vævstraade, 
  hvorved 
  Septa 
  fæste 
  sig 
  til 
  Coenenchymvæggen. 
  

  

  , 
  De 
  dorsal-laterale 
  Septa 
  fæste 
  sig 
  indad 
  paa 
  Axeskedens 
  Side- 
  

   væg 
  lige 
  ned 
  til 
  Axens 
  Ende; 
  men 
  naar 
  de 
  komme 
  i 
  Niveau 
  med 
  

   det 
  Sted, 
  hvor 
  de 
  ventral-laterale 
  Septa 
  afgive 
  den 
  omtalte 
  Fold, 
  

   der 
  danner 
  Bæltet, 
  sende 
  de 
  en 
  meget 
  stærk 
  Fold 
  fra 
  sig, 
  der 
  bi- 
  

   drager 
  væsentligt 
  til 
  Dannelsen 
  af 
  Septum 
  transversale. 
  

  

  Unægteligt 
  har 
  det 
  havt 
  sine 
  Vanskeligheder 
  at 
  udrede 
  disse 
  

   temmelig 
  indviklede 
  Forholde 
  i 
  den 
  bulbøse 
  Del 
  af 
  Stilken, 
  og 
  det 
  

   lader 
  sig 
  derfor 
  let 
  forklare, 
  at 
  Dr. 
  Lindahl, 
  der 
  kun 
  har 
  havt 
  et 
  

   sparsomt 
  Material, 
  som 
  han 
  ikke 
  engang 
  tilstrækkeligt 
  har 
  kunnet 
  

   benytte, 
  har 
  misforstaaet 
  disse 
  Forholde. 
  Han 
  har 
  ganske 
  over- 
  

   seet 
  baade 
  def 
  beskrevne 
  Belte 
  og 
  Septum 
  transversale 
  ; 
  han 
  ud- 
  

   taler 
  sig 
  nemlig 
  saaledes: 
  »Umbellula's 
  skaft 
  har 
  i 
  sin 
  nedersta 
  

   del 
  en 
  helt 
  egendomlig 
  bygnad, 
  i 
  det 
  att 
  ändblåsan 
  utgöres 
  af 
  den 
  

   utvidgade 
  nederste 
  änden 
  af 
  ventralsidans 
  hufvudkanal, 
  hvars 
  båda 
  

   sidoväggar, 
  de 
  ventrala-laterala 
  septa, 
  böja 
  sig 
  in 
  under 
  de 
  øfrige 
  

   tre 
  hufvudkanalerna, 
  så 
  att 
  de 
  bilda 
  deras 
  botten. 
  Nämnda 
  septa 
  

   göra 
  dervid 
  et 
  starkt 
  veck 
  uppåt, 
  hvarigenom 
  den 
  af 
  dem 
  beklädde 
  

   änden 
  af 
  kalkaxeln 
  kommer 
  att 
  hänga 
  ett 
  stycke 
  ned 
  i 
  änblåsan.« 
  

  

  Urabellula 
  encrinus 
  har, 
  som 
  vore 
  Beskrivelser 
  paavise, 
  ingen 
  

   Endeblære; 
  den 
  ender 
  nedad 
  sædvanligvis 
  noget 
  afstumpet 
  med 
  

  

  