﻿34 
  D. 
  C. 
  Danielsseii 
  og 
  J. 
  Koren. 
  

  

  Han 
  siger: 
  »I 
  ofre 
  delen 
  af 
  nedra 
  skaftansvällningen 
  finna 
  vi 
  

   jemte 
  de 
  fyra 
  huvudkanalerna 
  tolf 
  mindre, 
  langsgående 
  bikanaler, 
  

   hvilka 
  omslutas 
  af 
  de 
  dikotomiskt 
  klufna 
  septa, 
  der 
  dessa 
  förena 
  

   sig 
  med 
  skaftväggen.« 
  Tegningen, 
  som 
  ledsager 
  denne 
  Beskri- 
  

   velse, 
  viser 
  ogsaa 
  tydeligt 
  denne 
  dikotomiske 
  Deling 
  af 
  Septa 
  ; 
  men 
  

   det 
  er 
  en 
  Misforstaaelse, 
  naar 
  det 
  antages, 
  at 
  derved 
  fremkomme 
  

   Længdekanaler 
  paa 
  dette 
  Sted. 
  Delingen 
  fortsættes, 
  eller 
  rettere 
  

   forgrener 
  sig 
  og 
  gaar 
  over 
  i 
  det 
  Maskenet, 
  hvoraf 
  Tverkanaler 
  i 
  

   det 
  hyaline 
  Bindevæv 
  dannes. 
  Langsgaaende 
  Bikanaler 
  til 
  de 
  4 
  

   Hovedkanaler 
  findes 
  ikke; 
  det 
  er 
  kun 
  rummeligere 
  Tverkanaler, 
  

   som 
  findes 
  paa 
  de 
  Steder, 
  hvor 
  Septa 
  udgaa 
  fi-a 
  Coenenchymet, 
  

   og 
  som 
  Lindahl 
  visselig 
  ogsaa 
  vilde 
  have 
  erkjendt 
  som 
  saadanne, 
  

   om 
  han 
  havde 
  havt 
  Anledning 
  til 
  at 
  udstrække 
  den 
  anatomiske 
  

   Undersøgelse 
  noget 
  videre. 
  

  

  Stokkens 
  Coenenchym 
  er 
  paa 
  de 
  forskjellige 
  Steder 
  mere 
  eller 
  

   mindre 
  tykt. 
  I 
  den 
  bulbøse 
  Del 
  er 
  det 
  3 
  — 
  4 
  mm. 
  tykt 
  og 
  svam- 
  

   pet; 
  paa 
  det 
  smaleste 
  Parti 
  af 
  Stilken 
  er 
  det 
  knapt 
  1 
  mm., 
  og 
  

   paa 
  den 
  skedeformige 
  Udvidning 
  er 
  det 
  paa 
  Ventralsiden 
  endnu 
  

   meget 
  tyndere, 
  imedens 
  det 
  paa 
  Dorsalsiden 
  er 
  meget 
  tykt, 
  5 
  — 
  6 
  

   mm.; 
  lignende 
  Forhold 
  finder 
  ogsaa 
  Sted 
  ved 
  Hachis; 
  men 
  om- 
  

   end 
  Tykkelsen 
  er 
  forskjellig, 
  saa 
  er 
  dog 
  den 
  indre 
  Struktur 
  ens 
  

   overalt. 
  

  

  Coenenchymets 
  ydre 
  Flade 
  er 
  overalt 
  tapetseret 
  med 
  et 
  tem- 
  

   melig 
  tykt 
  Epithel 
  (Ectoderm), 
  hestaaende 
  af 
  flere 
  Lag 
  polye- 
  

   driske 
  Celler, 
  0,008 
  mm. 
  brede 
  med 
  en 
  stor, 
  rund 
  Kjerne 
  og 
  fin- 
  

   kornet 
  Protoplasmaindhold 
  ; 
  imellem 
  disse 
  polyedriske 
  Celler 
  

   sees 
  ogsaa 
  mere 
  aflange 
  Celler 
  af 
  omtrent 
  samme 
  Størrelse. 
  Om- 
  

   givet 
  af 
  Ectodermet 
  og 
  ligesom 
  nedsænket 
  i 
  dette 
  iagttages 
  en 
  

   overordentlig 
  stor 
  Mængde 
  temmelig 
  klare, 
  aflange 
  Legemer, 
  som 
  

   vi 
  antage 
  for 
  encellede 
  Slimkjertler. 
  De 
  ere 
  aflange, 
  0,040 
  mm. 
  

   lange, 
  0,024 
  mm. 
  brede. 
  Kjernen 
  er 
  stor, 
  aflang, 
  0,008 
  mm. 
  lang, 
  

   0,006 
  mm. 
  bred, 
  de 
  have 
  en 
  noget 
  forskjellig 
  Størrelse 
  paa 
  de 
  for- 
  

   skjellige 
  Steder, 
  ligesom 
  de 
  i 
  Regelen 
  ligge 
  enkeltvis; 
  men 
  nede 
  

   paa 
  den 
  bulbøse 
  Del 
  ligge 
  de 
  tildels 
  som 
  Drueklasser, 
  og 
  da 
  kunne 
  

   de 
  være 
  stundom 
  mere 
  runde, 
  stundom 
  mere 
  aflange. 
  Den 
  Om- 
  

   stændighed, 
  at 
  disse 
  encellede 
  Kjertler 
  ere 
  noget 
  nedsænkede 
  i 
  

   Epithelet, 
  giver 
  Overfladen 
  ved 
  mikroskopisk 
  Undersøgelse 
  et 
  net- 
  

   formet 
  Udseende, 
  i 
  hvis 
  Masker 
  Kjertlerne 
  ligge. 
  De 
  ere 
  i 
  na- 
  

   turlig 
  Tilstand 
  næsten 
  vandklare 
  og 
  have 
  en 
  temmelig 
  tynd 
  Mem- 
  

  

  