﻿Medd. 
  om 
  Norges 
  Fiske 
  i 
  Aarene 
  1879—83. 
  91 
  

  

  Halerodeu 
  er 
  hos 
  O. 
  vulgaris 
  høj, 
  og 
  udgjør 
  3 
  eller 
  3,3 
  af 
  

   Hovedets 
  Længde. 
  Hos 
  et 
  Individ 
  (Bergen 
  1877) 
  indeholdtes 
  

   den 
  endog 
  ikke 
  fuldt 
  3 
  Gange 
  (2,8) 
  i 
  Hovedlængden 
  ; 
  i 
  Iste 
  Dor- 
  

   sals 
  Grundlinie 
  indeholdes 
  den 
  ikke 
  over 
  V 
  /2 
  Gang. 
  

  

  Iste 
  Dorsals 
  Grundlinie 
  er 
  hos 
  0. 
  vulgaris 
  forholdsvis 
  kort, 
  

   altid 
  kortere, 
  end 
  Underkjæven, 
  samt 
  kortere, 
  end 
  Dorsalens 
  Af- 
  

   stand 
  fra 
  Øjet. 
  Især 
  er 
  dette 
  fremtrædende 
  . 
  hos 
  de 
  ældre 
  Exem- 
  

   plarer, 
  hvor 
  Forskjellen, 
  som 
  det 
  af 
  de 
  meddelte 
  Udmaalinger 
  vil 
  

   sees, 
  er 
  ganske 
  betydelig. 
  Pectoralen 
  naar, 
  paa 
  Grund 
  af 
  den 
  

   korte 
  Iste 
  Dorsal, 
  med 
  sin 
  Spidse 
  i 
  det 
  højeste 
  hen 
  til 
  Begyn- 
  

   delsen 
  af 
  denne 
  Finne, 
  men 
  ofte 
  ikke 
  saa 
  langt. 
  

  

  Den 
  Iste 
  Straale 
  i 
  Iste 
  Dorsal 
  har 
  samme 
  Længde 
  hos 
  begge 
  

   Arter. 
  

  

  Straaleantallet 
  er 
  hos 
  0. 
  vulgaris 
  constant 
  høj 
  ere, 
  end 
  hos 
  

   0. 
  mediterraneus. 
  Hos 
  alle 
  de 
  bergenske 
  Bxemplarer 
  af 
  denne 
  

   Art 
  er 
  Antallet 
  i 
  Pectoralerne 
  21, 
  undertiden 
  20, 
  i 
  Ventralerne 
  

   8. 
  Hos 
  de 
  3 
  foreliggende 
  Exemplarer 
  paa 
  Neapel 
  og 
  Malta 
  er 
  

   Antallet 
  ligeledes: 
  P. 
  21, 
  V. 
  8. 
  

  

  Ogsaa 
  Dorsalen 
  og 
  Analen 
  synes 
  at 
  have 
  et 
  Par 
  Straaler 
  

   flere, 
  end 
  hos 
  den 
  anden 
  Art. 
  

  

  Farven 
  hos 
  0. 
  vulgaris 
  er 
  i 
  Regelen 
  mørkt 
  graagul 
  med 
  tal- 
  

   rige 
  sorte, 
  undertiden 
  utydelige 
  Pletter. 
  Disse 
  Pletter 
  ere 
  især 
  

   fremtrædende 
  hos 
  de 
  ældre 
  [Motella 
  maculata, 
  Gtinth. 
  1862). 
  ^) 
  

   Enkelte 
  Exemplarer 
  have 
  Bundfarven 
  saa 
  mørk, 
  at 
  Pletterne 
  ere 
  

   utydelige; 
  helt 
  forsvundne 
  have 
  de 
  ikke 
  dog 
  været 
  hos 
  noget 
  af 
  

   mig 
  undersøgt 
  Exemplar. 
  

  

  Sideliniens 
  Porer 
  ere 
  mindre 
  tydeligt 
  fremtrædende 
  som 
  hvide 
  

   Puncter, 
  end 
  hos 
  0. 
  mediterraneus. 
  

  

  De 
  3 
  foreliggende 
  Exemplarer 
  af 
  Onos 
  mediterraneus 
  have 
  

   følgende 
  Maal: 
  

  

  Hvorvidt 
  Onos 
  maculatus, 
  Eisso 
  1826 
  (Hist. 
  Nat. 
  Eur. 
  Mér. 
  tom. 
  III, 
  

   p. 
  215) 
  tilhører 
  denne 
  Art, 
  er 
  tvivlsomt, 
  da 
  dens 
  Straaleantal 
  opgives 
  

   at 
  være 
  D. 
  .58, 
  V. 
  6, 
  P. 
  17, 
  A. 
  58, 
  Characterer, 
  der 
  nærmere 
  passe 
  paa 
  

  

  Onos 
  mediterraneus. 
  

  

  