﻿108 
  Eobert 
  Collett. 
  

  

  Allerede 
  i 
  «Norges 
  Fiske» 
  har 
  jeg 
  paavist, 
  at 
  Lodden 
  ikke 
  

   altid 
  har 
  besøgt 
  Finmarkens 
  Kyster 
  i 
  det 
  store 
  Antal, 
  som 
  nu. 
  

   Først 
  i 
  40-Aarene 
  synes 
  den 
  at 
  være 
  bleven 
  nogenlunde 
  aarvis, 
  

   skjønt 
  dens 
  Mængde 
  endnu 
  fremdeles 
  vesler 
  aarlig 
  i 
  betydelig 
  

   Grad. 
  Saaledes 
  var 
  dens 
  Indsig 
  i 
  Aaret 
  1883 
  ganske 
  ubetydeligt, 
  

   og 
  den 
  udeblev 
  dette 
  Aar 
  paa 
  mange 
  Steder 
  ganske. 
  Dens 
  egent- 
  

   lige 
  Gydedistrict 
  strækker 
  sig 
  fra 
  Loppen 
  i 
  Yest-Finmarken 
  til 
  

   Varangerf 
  jorden, 
  og 
  langs 
  den 
  murmanske 
  Kyst 
  til 
  henimod 
  Hvide- 
  

   havet. 
  

  

  Dog 
  er 
  det 
  øjensynligt, 
  at 
  Fyrgetyve-Aarene 
  blot 
  betegne 
  Be- 
  

   gyndelsen 
  af 
  en 
  ny 
  Periode, 
  hvori 
  de 
  mere 
  aarvist 
  have 
  søgt 
  un- 
  

   der 
  vore 
  Kyster. 
  Saadanne 
  Perioder, 
  hvori 
  de 
  have 
  været 
  aarlig 
  

   tilstede, 
  have 
  sandsynligvis 
  altid 
  vexlet 
  med 
  andre, 
  hvori 
  de 
  have 
  

   i 
  længere 
  Tid 
  været 
  sparsomme. 
  Saaledes 
  omtaler 
  Lillienskiold 
  i 
  

   sit 
  store 
  Værk 
  om 
  Finmarken, 
  «Speculum 
  boreale>y, 
  der 
  er 
  forfattet 
  

   1698, 
  at 
  «Jernlodden 
  (Hannen) 
  er 
  tilstede 
  i 
  stort 
  Antal 
  om 
  Vaa- 
  

   ren, 
  og 
  Sildelodden 
  (Hunnen) 
  kommer 
  i 
  hele 
  Bjerge 
  under 
  Land». 
  

  

  De 
  Puncter 
  af 
  Kysten, 
  hvor 
  Loddestimerne 
  søge 
  ind 
  for 
  at 
  

   gyde, 
  bestemmes 
  sandsynligvis 
  af 
  de 
  netop 
  herskende 
  Havstrømme 
  og 
  

   disses 
  Temperatur; 
  ofte 
  spredes 
  Loddemasserne 
  i 
  milelange 
  Stimer, 
  

   der 
  omtrent 
  samtidig 
  kunne 
  støde 
  under 
  Land 
  yderst 
  i 
  Vest-Fin- 
  

   marken 
  og 
  i 
  Varangerfjorden. 
  

  

  undertiden 
  sammenpresses 
  et 
  mindre 
  Stim 
  saaledes 
  af 
  Hvaler 
  

   {Megaptera 
  hoops 
  og 
  Balaenoptera 
  musculus), 
  samt 
  Orca-arter 
  og 
  

   andre 
  Fiender, 
  at 
  Massen 
  løftes 
  i 
  Midten, 
  saaledes 
  at 
  de 
  ere 
  seede 
  

   at 
  sprælle 
  frit 
  i 
  Luften. 
  

  

  Søndenfor 
  Finmarken 
  vedbliver 
  den 
  fremdeles 
  at 
  vise 
  sig 
  om 
  

   Vaaren 
  paa 
  de 
  fleste 
  Steder 
  lige 
  ned 
  til 
  Throndhjemsfjorden, 
  men 
  

   sjeldnere 
  i 
  større 
  Antal. 
  I 
  Throndhjemsfjorden, 
  hvor 
  den 
  enkelte 
  

   Aar 
  synes 
  at 
  være 
  talrig, 
  har 
  Conserv. 
  Storm 
  fundet 
  den 
  i 
  Mun- 
  

   dingerne 
  af 
  Gulelven 
  og 
  Værdalselv, 
  maaske 
  ynglende 
  paa 
  samme 
  

   Maade, 
  som 
  den 
  i 
  Varangerfjorden 
  udvælger 
  visse 
  Eivemundinger 
  

   til 
  sine 
  Gydepladse. 
  

  

  130. 
  Goregonus 
  lavaretus, 
  Lin. 
  1766. 
  

   (Forma 
  tvartmanni). 
  

  

  Af 
  den 
  mærkelige 
  Dvergform 
  af 
  C. 
  lavaretus, 
  som 
  jeg 
  tidli- 
  

   gere 
  har 
  omtalt 
  fra 
  enkelte 
  af 
  Finmarkens 
  Søer 
  (Medd. 
  etc. 
  1875 
  — 
  78, 
  

   p. 
  89), 
  har 
  jeg 
  modtaget 
  nye 
  og 
  særdeles 
  vel 
  conserverede 
  Exem- 
  

  

  