﻿248 
  " 
  Th. 
  Kjerulf. 
  

  

  Iste 
  orden, 
  ved 
  begge 
  prøver 
  konstateres 
  optisk 
  -\- 
  karakter, 
  

   de 
  udslukke 
  lige, 
  det 
  er 
  rutil. 
  

  

  Kloriten 
  selv 
  er 
  blaaliggrøn 
  4= 
  klyvningsretningen, 
  bieg 
  X 
  

   mod 
  samme, 
  naar 
  den 
  undersøges 
  med 
  analysøren, 
  prøvet 
  med 
  

   gipsblad 
  rødt 
  Iste 
  orden 
  viser 
  den 
  sig 
  i 
  klyvningens 
  retning 
  

   optisk 
  -f-, 
  formodentlig 
  klinoklor. 
  

  

  Biotiten 
  derimod 
  er 
  i 
  dette 
  præparat 
  6 
  saa 
  godt 
  som 
  for- 
  

   svundet, 
  i 
  det 
  høieste 
  kun 
  tilstede 
  som 
  nogle 
  brune 
  striber 
  

   vexelvis 
  med 
  den 
  grønne 
  traadige 
  klorit. 
  

  

  Endelig 
  sees 
  kornet 
  epidot 
  og 
  noget 
  kalkspat 
  (pag 
  227). 
  

  

  l-Jr. 
  Oneisstykker 
  i 
  granitaarer. 
  Espen. 
  (13.84). 
  

  

  Gneisen. 
  Her 
  sees 
  brun 
  biotit, 
  grøn 
  hornblende 
  i 
  skiver, 
  

   hullede, 
  korroderede, 
  videre 
  en 
  ved 
  epidot-mikroliter 
  i 
  vrimmel 
  

   næsten 
  udslettet 
  (plagioklas?) 
  feldspat, 
  fremdeles 
  rigelig 
  titanit 
  

   omkring 
  sorte 
  ertskorn 
  (titanjern). 
  

  

  Af 
  sorte 
  ertskorn 
  er 
  der 
  vel 
  2 
  slags, 
  1) 
  hele 
  med 
  krystal- 
  

   konturer, 
  nogle 
  synes 
  at 
  være_ 
  svovlkis; 
  naar 
  de 
  ere 
  korrode- 
  

   rede, 
  uregelmæssige, 
  udgaar 
  epidot-vedhæng 
  fra 
  disse, 
  de 
  om- 
  

   give 
  sig 
  med 
  krands 
  af 
  epidot, 
  2) 
  angrebne 
  titanjernkorn 
  med 
  

   krands 
  af 
  svagt 
  brunlig 
  kornet 
  titanit. 
  

  

  Hornblenden 
  er 
  ganske 
  hullet 
  som 
  en 
  knipling, 
  hullerne 
  

   fyldte 
  med 
  kvarts. 
  

  

  Hornblende, 
  biotit, 
  titanjern, 
  plagioklas 
  er 
  forholdsvis 
  dé 
  

   ældre 
  bestanddele, 
  kvarts, 
  epidot, 
  titanit 
  de 
  yngre. 
  

  

  Graniten 
  er 
  paafaldende 
  glimmerfri. 
  Der 
  sees 
  en 
  stærkt 
  

   epidotiseret 
  plagioklas 
  i 
  krystalkonturer 
  ; 
  derhos 
  kvarts, 
  slukker 
  

   bølgende; 
  hist 
  og 
  her 
  nogle 
  fliser 
  af 
  gneisen, 
  nemlig 
  dens 
  

   ovennævnte' 
  bestanddele 
  i 
  smaa 
  pletter. 
  

  

  Der 
  kan 
  paavises 
  spor 
  af 
  kataklas-struktur, 
  om 
  end 
  kun 
  

   svagt 
  udtrykt, 
  saaledes 
  i 
  kvartsskivernes 
  bølgende 
  udslukning, 
  

   idet 
  de 
  dreies 
  mellem 
  krydsede 
  nikoler, 
  videre 
  i 
  trykmærker 
  

   paa 
  biotitskiver, 
  endelig 
  i 
  smaagrynet 
  masse, 
  som 
  vistnok 
  yderst 
  

   tyndt 
  og 
  sparsomt 
  snor 
  sig 
  mellem 
  de 
  større 
  skiver. 
  Figuren 
  

   paa 
  næste 
  side 
  fremstiller 
  en 
  biotitskive 
  med 
  trykmærke 
  tværs 
  

   mod 
  skivningen; 
  er 
  selv 
  en 
  rest 
  (et 
  relikt) 
  af 
  en 
  engang 
  større 
  

   skive, 
  fryndset 
  i 
  randen 
  ved 
  udslidning, 
  og 
  mærket 
  derhos 
  med 
  

   2 
  smaafolder 
  formedelst 
  sammentrykning 
  (pag. 
  227). 
  

  

  