﻿262 
  Th. 
  Kjerulf. 
  

  

  Hornblenden 
  er 
  ganske 
  hullet 
  som 
  en 
  knipling, 
  og 
  i 
  hul- 
  

   lerne 
  findes 
  epidot 
  som 
  gryn, 
  et 
  klorit-mineral, 
  ogsaa 
  kvarts. 
  

   Hornblendens 
  pleokroismus 
  er 
  y 
  blaagrøn, 
  ß 
  olivengrøn, 
  a 
  brun- 
  

   lig 
  gul. 
  

  

  Det 
  kloritiske 
  mineral, 
  som 
  er 
  associeret 
  med 
  hornblenden, 
  

   er 
  grønt 
  med 
  brune 
  flekker; 
  pleokroismus 
  blaagrøn 
  i 
  længderet- 
  

   ningen 
  parallel 
  klyvningen, 
  gulgrøn 
  i 
  retning 
  J_ 
  derimod, 
  for- 
  

   holdende 
  sig 
  i 
  førstnævnte 
  retning 
  optisk 
  -f- 
  prøvet 
  med 
  gips- 
  

   blad 
  hvidt 
  Iste 
  orden; 
  derhos 
  er 
  vel 
  ogsaa 
  en 
  liden 
  forskjel 
  at 
  

   iagttage 
  i 
  udslukningen, 
  om 
  7°. 
  Det 
  turde 
  være 
  klinoklor. 
  De 
  

   brune 
  partier 
  derimod 
  virke 
  ikke 
  i 
  stillingen 
  45° 
  mellem 
  krydsede 
  

   nikoler 
  paa 
  gipsbladet, 
  pleokroismen 
  er 
  her 
  kafFebrun 
  og 
  svagt 
  

   gulagtigbrun. 
  Der 
  synes 
  at 
  være 
  fremmede 
  lange 
  naaleformige 
  

   krystaller 
  tilstede 
  i 
  disse 
  brune 
  partier. 
  

  

  Plagioklasen 
  er 
  stærkt 
  angrebet 
  indtil 
  strukturens 
  forsvindeu. 
  

   I 
  de 
  partier, 
  hvor 
  lamellerne 
  endnu 
  sees, 
  kan 
  nogle 
  lameller 
  

   være 
  mere 
  angrebne, 
  saaledes 
  at 
  de 
  ikke 
  slukke 
  mellem 
  krydsede 
  

   nikoler; 
  disse 
  lameller 
  synes 
  da 
  navnlig 
  mere 
  opfyldte 
  af 
  de 
  

   smaa 
  mineral-streger, 
  som 
  i 
  skråa 
  stilling 
  mellem 
  nikolerne 
  kan 
  

   prøves 
  med 
  gipsblad 
  hvidt 
  Iste 
  orden 
  og 
  vise 
  sig 
  optisk 
  -j- 
  i 
  

   denne 
  længderetning. 
  De 
  slukke 
  i 
  regelen 
  lige, 
  og 
  polarisa- 
  

   tionsfarverne 
  skinnende 
  hvid 
  eller 
  lys 
  gul, 
  er 
  tildels 
  opfyldt 
  med 
  

   iriserende 
  afbrydelser. 
  

  

  Af 
  samme 
  beskaffenhed 
  — 
  sandsynligvis 
  en 
  hvidglimmer 
  

   (muskovit) 
  altsaa 
  — 
  ' 
  viser 
  sig 
  størstedelen 
  af 
  vrimmelen 
  i 
  epi- 
  

   dotens 
  huller. 
  Det 
  er 
  ganske 
  paafaldende, 
  at 
  disse 
  korroderede 
  

   epidotkrystaller 
  ikke 
  saa 
  meget 
  viser 
  ukjendelig 
  kontur 
  som 
  

   huller 
  indenfor 
  en 
  endnu 
  helt 
  eller 
  delvis 
  vedligeholdt; 
  den 
  æd- 
  

   sende 
  aktion, 
  som 
  opløste 
  partier 
  og 
  ledsagedes 
  af 
  ny 
  afsætning 
  

   istedetfor 
  det 
  bortskafiede, 
  synes 
  at 
  have 
  banet 
  sig 
  vei 
  langs 
  

   klyvninger 
  og 
  sprækker 
  til 
  kjernen. 
  

  

  Titaniten 
  sees 
  i 
  korn, 
  tildels 
  i 
  klynger 
  eller 
  klaser 
  eller 
  

   som 
  paa 
  snor, 
  ogsaa 
  krystaller 
  enkeltvis; 
  den 
  er 
  stærkt 
  kon- 
  

   tureret, 
  bærer 
  selv 
  nogle 
  uregelmæssigt 
  formede 
  indslutninger, 
  

   som 
  polarisere 
  svagt. 
  Titaniten 
  holder 
  sig 
  til 
  hornblende- 
  

   partierne, 
  den 
  har 
  samlet 
  sig 
  dels 
  langs 
  dennes 
  klyvninger, 
  

   dels 
  paa 
  ridser 
  i 
  anden 
  retning. 
  

  

  Ogsaa 
  epidoten 
  sees, 
  forudeu 
  ligesom 
  strøet 
  i 
  plagioklas- 
  

   massen, 
  indesluttet 
  i 
  hornblendepartierne, 
  tildels 
  har 
  den 
  sin 
  

   plads 
  mellem 
  klyvningerne. 
  Saavel 
  i 
  hornblenden 
  som 
  i 
  epi- 
  

  

  