﻿308 
  E. 
  Knudsen. 
  

  

  et 
  Par 
  Meter 
  tykke, 
  kommer 
  man 
  til 
  det 
  sande 
  Liggende 
  og 
  Ski- 
  

   ferne, 
  og 
  kan 
  faa 
  en 
  ordentlig 
  Observation. 
  

  

  En 
  Ting, 
  som 
  vist 
  ogsaa 
  har 
  ledet 
  mange 
  paa 
  Tanken 
  om 
  

   en 
  sedimentær 
  Oprindelse 
  af 
  disse 
  Forekomster^ 
  er 
  Kisens 
  Paral- 
  

   lelstribning, 
  og 
  det 
  er 
  saa 
  naturligt, 
  naar 
  man 
  ser 
  saa 
  smukke 
  

   Exemplarer 
  paa 
  dette, 
  som 
  vi 
  har 
  i 
  Vigsnæs. 
  Det 
  ser 
  ud 
  som 
  

   det 
  mest 
  udprægede 
  Sediment, 
  men 
  nøiere 
  Observationer 
  i 
  Gru- 
  

   ben 
  vil 
  vise, 
  at 
  Stribningen 
  i 
  Malmen 
  ikke 
  er 
  parallel 
  med 
  Ski- 
  

   ferne, 
  men 
  stadig 
  parallel 
  med 
  det 
  Hængende. 
  Differentsen 
  i 
  

   Strøget 
  er 
  ca. 
  10° 
  à 
  27° 
  for 
  Strøget 
  og 
  10° 
  til 
  20° 
  for 
  Faldets 
  

   Vedkommende. 
  

  

  Paa 
  nogle 
  Steder 
  har 
  jeg 
  iagttaget 
  detFænomen, 
  at 
  Skiferne 
  

   ved 
  det 
  Hængende 
  og 
  Liggende 
  af 
  Malmen, 
  naar 
  denne 
  er 
  skudt 
  

   bort, 
  spender 
  op, 
  som 
  naar 
  et 
  Kaalblad 
  udfolder 
  sig, 
  det 
  ene 
  over 
  

   det 
  andet, 
  faste 
  ved 
  Firsten, 
  hvor 
  de 
  endnu 
  er 
  trykkede 
  sammen 
  

   af 
  Bergfæster 
  eller 
  Saalerne, 
  og 
  aabne 
  nedover. 
  

  

  De 
  parallele 
  Streger 
  betegner 
  Skifernes 
  Strøg 
  paa 
  Planteg- 
  

   ningen 
  og 
  deres 
  Fald 
  paa 
  Profilet. 
  Da 
  Storsynken 
  er 
  en 
  Yerti- 
  

   kalskakt 
  vil 
  de 
  to 
  2 
  Planer 
  egentlig 
  komme 
  i 
  en 
  anden 
  Stuling 
  

   (under 
  hverandre), 
  end 
  den 
  de 
  har 
  ved 
  Siden 
  af 
  hverandre 
  paa 
  

   Kartet. 
  

  

  Ertsmassernes 
  Fald 
  er 
  gjennemsnitlig 
  70° 
  à 
  72°, 
  dog 
  har 
  vi 
  

   Ertsstokke, 
  hvor 
  Faldet 
  gaar 
  ned 
  til 
  52°. 
  

  

  Som 
  Profilet 
  af 
  Grang 
  No. 
  1 
  viser, 
  er 
  Faldet 
  temmelig 
  regel- 
  

   mæssig 
  ca. 
  72°, 
  men 
  samme 
  Fald 
  har 
  StoMene 
  ogsaa 
  i 
  nordvestlig 
  

   Metning 
  altsaa 
  i 
  Strøgretningen. 
  

  

  Mellem 
  de 
  interessante 
  Snit, 
  »fiches« 
  som 
  man 
  kan 
  tage 
  her 
  

   i 
  Gruben, 
  henvises 
  til 
  Snit 
  over 
  Skakten 
  i 
  Niveau 
  360 
  m. 
  Dette 
  

   synes 
  mig 
  tilstrækkeligt 
  til 
  at 
  bevise 
  Optræden 
  i 
  Gangforekomst 
  

   af 
  den 
  blaa 
  Kvarts. 
  Den 
  stribede 
  Malm 
  bemærker 
  man 
  ikke 
  

   saa 
  godt 
  i 
  smaa 
  Stykker 
  og 
  da 
  kun 
  i 
  visse 
  Belysninger. 
  

  

  A.11IX1. 
  Det 
  tidligere 
  i 
  Udsigt 
  over 
  sydl. 
  Norges 
  Geol. 
  pag. 
  240 
  om 
  

   Vigsnæs 
  Gruber 
  meddelte, 
  gjælder 
  blot 
  for 
  den 
  ber 
  'saakaldte 
  Gang 
  I 
  og 
  i 
  et 
  

   øvre 
  Dyb. 
  Driften 
  er 
  nu 
  kommen 
  belt 
  ned 
  til 
  480 
  m., 
  og 
  man 
  bar 
  under 
  

   Afbygningen 
  og 
  Undersøgelsesarbeiderne 
  bermed 
  fundet 
  de 
  andre 
  Gange 
  

   (No. 
  IIj 
  III, 
  IV) 
  i 
  forskjellige 
  Niveauer. 
  Forrige 
  Aar 
  bar 
  man 
  under 
  Under- 
  

   søgelsesarbeiderne 
  i 
  460 
  m 
  . 
  Dyb 
  atter 
  paatruffet 
  et 
  nyt 
  mægtigt 
  Kisparti. 
  

  

  