﻿312 
  Hans 
  Reusch. 
  

  

  nordligste 
  (Haaland) 
  retningen 
  s. 
  t. 
  v., 
  den 
  østligste 
  endelig 
  sv. 
  

   Disse 
  angivelser 
  kan 
  forenes, 
  naar 
  man 
  antager, 
  at 
  ildkuglen 
  har 
  

   bevæget 
  sig 
  omtrent 
  lodret 
  med 
  jordoverfladen. 
  lagttagerne 
  har 
  

   først 
  faaet 
  øie 
  paa 
  den 
  høit 
  oppe 
  paa 
  himlem, 
  eller, 
  som 
  det 
  har 
  

   forekommet 
  dem, 
  omtrent 
  ret 
  over 
  hovedet 
  og 
  har 
  saa 
  seet 
  den 
  

   bevæge 
  sig 
  henimod 
  nedfaldsstedet. 
  Et 
  himmellegeme 
  behøver 
  

   ikke 
  at 
  staa 
  meget 
  høit, 
  før 
  det 
  synes 
  den 
  lidet 
  opmærksomme 
  

   betragter 
  at 
  være 
  nogenledes 
  lige 
  om 
  ham; 
  dette 
  er, 
  som 
  bekj 
  endt, 
  

   f. 
  ex. 
  tilfælde 
  med 
  polarstjernen, 
  der 
  dog 
  kun 
  staar 
  60° 
  over 
  hori- 
  

   zonten. 
  Efter 
  iagttagelse 
  fra 
  Skorpen 
  i 
  oso. 
  for 
  faldstedet, 
  hvor- 
  

   efter 
  meteoret 
  først 
  blev 
  seet 
  imod 
  ono., 
  har 
  dets 
  bane 
  vel 
  ikke 
  

   været 
  ganske 
  lodret 
  mod 
  jorden 
  men 
  noget 
  skraat 
  mod 
  vest 
  hel- 
  

   dende. 
  Naar 
  talen 
  er 
  om 
  meteorets 
  bevægelsesretniug, 
  maa 
  man 
  

   ikke 
  glemme, 
  at 
  jorden 
  dreier 
  sig 
  fra 
  vest 
  mod 
  øst^ 
  saa 
  at 
  banen 
  

   i 
  virkeligheden 
  har 
  været 
  mindre 
  heldende, 
  end 
  den 
  syntes 
  at 
  

   være. 
  Ildkuglen 
  sprang, 
  medens 
  den 
  endnu 
  var 
  høit 
  oppe 
  i, 
  luf- 
  

   ten, 
  da 
  der 
  hengik 
  adskillig 
  tid, 
  mellem 
  at 
  explosionen 
  saaes, 
  og 
  

   lyden 
  hørtes. 
  Selve 
  dens 
  faren 
  igjennem 
  luften 
  skulde 
  efter 
  en 
  

   iagttager 
  (Kuven) 
  have 
  været 
  ledsaget 
  af 
  en 
  hvislen. 
  Mange 
  iagt- 
  

   tagere 
  lagde, 
  efteråt 
  selve 
  meteoret 
  var 
  forsvundet, 
  mærke 
  til 
  en 
  

   »røg«, 
  som 
  holdt 
  sig 
  en 
  tid 
  i 
  dets 
  bane, 
  men 
  saa 
  lidt 
  efter 
  lidt 
  

   viftedes 
  væk 
  og 
  forsvandt. 
  Tre 
  iagttagere 
  angav, 
  at 
  de 
  kjendte 
  

   »svovUugt« 
  bagefter. 
  Sandsynligvis 
  er 
  der 
  faldt 
  flere 
  stene 
  

   ned, 
  end 
  der 
  er 
  fremfundet. 
  Ovenfor 
  nævntes, 
  hvad 
  der 
  beret- 
  

   tedes 
  fra 
  Strimmelen, 
  og 
  at 
  iagttageren 
  paa 
  Kuven 
  saa 
  ildkuglen 
  

   dele 
  sig 
  i 
  flere 
  smaadele. 
  Folk 
  paa 
  nedfaldsstedet 
  vil 
  have 
  seet 
  

   flere 
  stykker 
  falde 
  i 
  fjorden 
  udenfor. 
  Ved 
  Lygrefjorden 
  skal 
  en 
  

   sten 
  være 
  seet 
  at 
  have 
  truffet 
  et 
  fjeld 
  ved 
  søen 
  og 
  derpaa 
  at 
  være 
  

   faldet 
  i 
  våndet. 
  

  

  Paa 
  selve 
  gaarden 
  Yaage 
  har 
  jeg 
  talt 
  med 
  to 
  voksne 
  perso- 
  

   ner, 
  det 
  var 
  vidner 
  til 
  faldet. 
  Ingen 
  af 
  dem 
  havde 
  bemærket 
  

   nogen 
  ildkugle, 
  hvad 
  der, 
  selv 
  om 
  en 
  saadan 
  havde 
  været 
  at 
  se 
  

   fra 
  deres 
  standpunkt, 
  er 
  nok 
  saa 
  rimeligt, 
  dersom 
  meteoret 
  har 
  

   bevæget 
  sig 
  omtrentlig 
  lodret 
  ned 
  imod 
  dem; 
  man 
  lægger 
  jo 
  sjel- 
  

   den 
  mærke 
  til, 
  hvad 
  der 
  er 
  at 
  se 
  lige 
  over 
  ens 
  hoved. 
  

  

  En 
  kone, 
  der 
  befandt 
  sig 
  vel 
  et 
  bøsseskuds 
  afstand 
  fra 
  det 
  

   punkt, 
  hvor 
  stenen 
  senere 
  fandtes, 
  hørte 
  en 
  stærk 
  larm 
  og 
  blev 
  

   meget 
  forskrækket; 
  hun 
  saa 
  op 
  i 
  luften 
  og 
  bemærkede 
  en 
  sort- 
  

   agtig 
  skymasse, 
  hvori 
  hun 
  syntes 
  det 
  smeldte 
  fem 
  seks 
  gange; 
  

   dernæst 
  faldt 
  stenen 
  »paa 
  skråa« 
  ned 
  med 
  sus 
  og 
  stærkt 
  døn, 
  

  

  