﻿Om 
  Tysnesmeteoriten. 
  313 
  

  

  idet 
  der 
  stod 
  op 
  røg 
  og 
  støv 
  af 
  bakken, 
  hvor 
  den 
  traf. 
  Konen 
  

   gik 
  hen 
  til 
  stedet 
  og 
  saa 
  der 
  et 
  hul, 
  men 
  bemærkede 
  intet, 
  som 
  

   var 
  faldet 
  ned. 
  

  

  En 
  mand, 
  der 
  befandt 
  sig 
  lidt 
  længere 
  borte 
  og 
  nærmede 
  sig 
  

   sit 
  hus 
  efter 
  endt 
  dagværk, 
  hørte 
  »dundringen«, 
  netop 
  da 
  han 
  var 
  

   kommen 
  til 
  et 
  vist 
  akerhjørne, 
  som 
  han 
  paaviste 
  mig. 
  Han 
  fort- 
  

   satte 
  sin 
  gang 
  og 
  saa, 
  da 
  han 
  var 
  kommen 
  ganske 
  tæt 
  ved 
  sit 
  

   hus, 
  stenen 
  falde 
  ned 
  »som 
  en 
  skudt 
  fugl«. 
  Efter 
  en 
  anstillet 
  

   prøve 
  skulde 
  manden 
  have 
  brugt 
  omtrent 
  1 
  minut 
  og 
  10 
  sekunder 
  

   for 
  at 
  gaa 
  fra 
  det 
  nævnte 
  akerhjørne 
  til 
  huset. 
  At 
  dømme 
  efter 
  

   den 
  lange 
  tid, 
  der 
  forløb 
  mellem 
  lyden 
  og 
  faldet, 
  maa 
  meteorets 
  

   explosion 
  have 
  foregaaet 
  meget 
  høit 
  over 
  jordoverfladen 
  (kanske 
  

   20 
  — 
  30,000 
  meter); 
  hvor 
  høit 
  er 
  det 
  vanskelig 
  at 
  sige; 
  man 
  maatte 
  

   ved 
  en 
  beregning 
  tage 
  hensyn 
  til 
  den 
  fart, 
  ildkuglen 
  havde 
  før 
  

   explosionen, 
  til 
  lydens 
  forplantelseshastighed, 
  til 
  luftmodstanden 
  

   (stenen 
  opnaaede 
  vel 
  kun 
  en 
  vis 
  hastighed 
  og 
  beholdt 
  saa 
  siden 
  

   denne) 
  endelig 
  ogsaa 
  til, 
  at 
  dens 
  bane 
  sandsynligvis 
  paa 
  grund 
  af 
  

   den 
  uregelmæssige 
  form 
  blev 
  noget 
  bugtet. 
  

  

  Morgenen 
  efter 
  faldet 
  bemærkede 
  en 
  pige, 
  der 
  boede 
  lige 
  ved 
  

   faldstedet, 
  en 
  stor, 
  sort 
  sten 
  ligge 
  i 
  græsset. 
  Hun 
  væltede 
  den 
  

   tilside 
  men 
  agtede 
  ikke 
  nøiere 
  paa 
  den. 
  Distriktslæge 
  (rjestland, 
  

   som 
  et 
  par 
  dage 
  efter 
  fik 
  høre, 
  at 
  »ildkuglen 
  skulde 
  være 
  faldt 
  

   ned«, 
  anstillede 
  en 
  eftersøgning, 
  men 
  fandt 
  intet. 
  Først 
  senere, 
  

   da 
  rygtet 
  kom 
  ud, 
  at 
  hr. 
  Gjestland 
  havde 
  søgt 
  efter 
  en 
  nedfalden 
  

   sten, 
  blev 
  opmærksomheden 
  henvendt 
  paa 
  den, 
  som 
  pigen 
  havde 
  

   fundet. 
  Stenen 
  havde 
  truflfet 
  jorden 
  paa 
  et 
  sted, 
  hvor 
  f 
  j 
  eldet, 
  

   som 
  bestod 
  af 
  lerskifer, 
  var 
  dækket 
  af 
  omtrent 
  30 
  cm. 
  jord. 
  Ste- 
  

   nen 
  var 
  gaaet 
  igjennem 
  denne, 
  havde 
  slaaet 
  splinter 
  af 
  det 
  under- 
  

   liggende 
  fjeld 
  og 
  havde 
  dernæst 
  hoppet 
  13 
  m. 
  mod 
  no. 
  fra 
  hullet. 
  

  

  Nu 
  fik 
  hr. 
  Gjestland 
  paa 
  opfordring 
  stenen 
  i 
  forvaring 
  for 
  

   den 
  husmandskone, 
  paa 
  hvis 
  grund 
  den 
  var 
  faldt, 
  og 
  skrev 
  den 
  

   omtalte 
  avisartikel. 
  Hans 
  velvillige 
  mellemkomst 
  skyldes 
  det, 
  at 
  

   stenen 
  blev 
  bevaret 
  for 
  universitetet 
  og 
  ikke, 
  som 
  det 
  var 
  meget 
  

   nær 
  ved, 
  kom 
  i 
  en 
  udlændings 
  hænder. 
  Han 
  har 
  ogsaa 
  draget 
  

   omsorg 
  for, 
  at 
  omgivelserne 
  rundt 
  faldpunktet 
  er 
  nøie 
  gjennemsøgte 
  

   efter 
  smaasplinter 
  ; 
  af 
  saadanne 
  har 
  han 
  skaffet 
  tilveie 
  58. 
  

  

  Meteorstenens 
  ydre. 
  Meteorstenens 
  form 
  ligner 
  i 
  det 
  store 
  

   taget 
  fjerdeparten 
  af 
  en 
  cylinder, 
  der 
  er 
  overskaaret 
  saaledes, 
  som. 
  

   hosstaaende 
  figur 
  viser. 
  

  

  