﻿^14 
  Hans 
  Reusch. 
  

  

  Stenen 
  synes, 
  som 
  vi 
  skal 
  se, 
  at 
  have 
  havt 
  sin 
  »brystside« 
  

   :^ed 
  h 
  og 
  sin 
  rygside 
  ved 
  r. 
  Tab. 
  1 
  b 
  viser 
  os 
  fladen 
  1. 
  Hjørnet 
  

  

  Fig. 
  1. 
  

  

  TS 
  

  

  ■ny 
  

  

  Skematisk 
  fremstilling 
  af 
  Tysnesmeteoritens 
  form. 
  

  

  T 
  ligger 
  b-er 
  til 
  bøire. 
  Fladen 
  er 
  forsynet 
  med 
  en 
  del 
  uhrglas- 
  

   formede 
  indsænkninger, 
  af 
  bvilke 
  en 
  tilhøire 
  paa 
  tegningen 
  er 
  

   noget 
  dybere 
  end 
  de 
  andre. 
  Fladen 
  2 
  er 
  mere 
  ujævn, 
  overalt 
  

   opvisende 
  smaa 
  fordybninger. 
  Paa 
  fladen 
  3, 
  tab. 
  1 
  a, 
  kan 
  man 
  

   adskille 
  to 
  partier, 
  nemlig 
  for 
  det 
  første 
  det, 
  der 
  ligger 
  oventil 
  

   paa 
  bøire 
  side 
  og 
  tilhører 
  stenens 
  rygside; 
  dette 
  bar 
  en 
  jævn 
  og 
  

   glat 
  overflade 
  med 
  grunde 
  indbulinger. 
  Resten 
  af 
  fladen, 
  som 
  til- 
  

   hører 
  brystsiden, 
  er 
  derimod 
  forsynet 
  med 
  langstrakte, 
  rendefor- 
  

   mede 
  fordybninger, 
  der 
  peger 
  paaskraa 
  nedad 
  til 
  venstre 
  mod 
  

   hjørnet 
  &. 
  Dette 
  maa, 
  saafremt 
  overhovedet 
  denne 
  betragtning 
  

   med 
  bryst- 
  og 
  rygside 
  er 
  rigtig, 
  antages 
  at 
  have 
  gaaet 
  foran 
  under 
  

   bevægelsen, 
  dengang 
  meteorstenen 
  trængte 
  fra 
  verdensrummet 
  ind 
  

   i 
  atmosfæren. 
  Lige 
  ved 
  hjørnet 
  forekommer 
  nogle 
  temmelig 
  dybe 
  

   indtryk, 
  som 
  om 
  man 
  med 
  fingre 
  havde 
  trykket 
  i 
  en 
  temmelig 
  

   blød 
  deig. 
  Den 
  flade, 
  som 
  svarer 
  til 
  underfladen 
  paa 
  den 
  skema- 
  

   tiske 
  tegning, 
  var 
  for 
  største 
  delen 
  en 
  brudflade. 
  Stenens 
  femte 
  

   side 
  tilhører 
  rygsiden; 
  denne 
  sides 
  omrids 
  er 
  omtrent 
  kvadratisk; 
  

   den 
  er 
  forholdsvis 
  jævn, 
  idet 
  den, 
  ligesom 
  flade 
  1, 
  kun 
  er 
  forsynet 
  

   med 
  grunde, 
  uhrglasformede 
  fordybninger. 
  

  

  Stenen 
  er 
  beklædt 
  med 
  en 
  sort, 
  svagtskinnende 
  eller 
  næsten 
  

   mat 
  smeltehinde, 
  hvis 
  tykkelse 
  kun 
  er 
  en 
  brøkdel 
  af 
  en 
  milli- 
  

   meter, 
  vel 
  neppe 
  nogetsteds 
  \ 
  millimeter. 
  Smeltehinden 
  er 
  ru, 
  

   undertiden 
  i 
  den 
  grad, 
  at 
  den 
  minder 
  om 
  hud, 
  der 
  trækkes 
  sam- 
  

   men 
  under 
  kuldens 
  paavirkning. 
  Undertiden 
  ser 
  man 
  om 
  de 
  uhr- 
  

   glasformede 
  indtryk 
  antydning 
  til 
  en 
  straaleformet 
  ordning 
  af 
  disse 
  

   hudens 
  ujævnheder. 
  

  

  