﻿Om 
  Tysnesmeteoriten. 
  323 
  

  

  hvis 
  største 
  dimension 
  (horizontal 
  paa 
  figuren) 
  er 
  omtrent 
  to 
  gange 
  

   saa 
  stor 
  som 
  den 
  mindste. 
  Dette 
  brudstykke 
  er 
  sammensat 
  af 
  stæn- 
  

   gelformet 
  olivin, 
  dels 
  forholdsvis 
  grovstænglet, 
  dels 
  meget 
  fin- 
  

   stænglet. 
  Naar 
  undtages 
  de 
  med 
  x 
  betegnede 
  korn 
  tilhører 
  de 
  

   øvrige, 
  storstenglede 
  partier 
  alle 
  et 
  olivinindivid, 
  hos 
  hvilket 
  et 
  

   optisk 
  hovedsnit 
  falder 
  sammen 
  med 
  stænglernes 
  længderetning. 
  

   Den 
  finstænglede 
  olivin 
  optræder 
  som 
  bindemiddel 
  mellem 
  den 
  i 
  

   større 
  maal 
  udkrystalliserede. 
  

  

  Ved 
  siden 
  af 
  dette 
  brudstykke 
  sees 
  et, 
  der 
  bestaar 
  af 
  et 
  en- 
  

   kelt 
  broncit-individ. 
  Mod 
  randen 
  viser 
  det 
  en 
  smuk 
  spaltbarhed; 
  

   medens 
  ingen 
  saadan 
  sees 
  i 
  den 
  midtre 
  del, 
  hvor 
  det 
  er 
  opfyldt 
  

   af 
  jernkorn. 
  

  

  Ogsaa 
  andre 
  brudstykker 
  kunde 
  beskrives; 
  de 
  omhandlede 
  

   kan 
  imidlertid 
  betragtes 
  som 
  typer, 
  fra 
  hvilke 
  de 
  øvrige 
  ikke 
  i 
  

   synderlig 
  grad 
  afviger. 
  

  

  Ställdalsmeteoriten, 
  

  

  28de 
  juni 
  1876 
  11 
  t. 
  32 
  m. 
  f. 
  m. 
  (stedets 
  middeltid). 
  

  

  Om 
  meteorstenfaldet 
  ved 
  Ställdalen 
  har 
  Nordenskiöld 
  givet 
  

   en 
  beretning*). 
  Der 
  kom 
  en 
  ildkugle 
  (nogle 
  paastaa 
  at 
  have 
  

   seet 
  to 
  eller 
  flere 
  tæt 
  ind 
  paa 
  hverandre), 
  som 
  i 
  glans 
  kunde 
  kap- 
  

   pes 
  med 
  solen. 
  Den 
  blev 
  seet 
  over 
  en 
  meget 
  stor 
  strækning, 
  nem- 
  

   lig 
  inden 
  en 
  temmelig 
  rundagtig 
  oval, 
  hvis 
  ene 
  omtrent 
  450 
  kil. 
  

   langs 
  akse 
  strækker 
  sig 
  øst 
  — 
  vest 
  fra 
  Stockholms 
  skjærgaard 
  til 
  

   Kristiania, 
  og 
  hvis 
  anden 
  omkring 
  300 
  kil. 
  lange 
  akse 
  strækker 
  

   sig 
  fra 
  nord 
  mod 
  syd. 
  Meteoret, 
  hvis 
  lysende 
  kjerne 
  kan 
  antages 
  

   at 
  have 
  været 
  mellem 
  150 
  til 
  400 
  m. 
  i 
  tværmaal, 
  bevægede 
  sig 
  

   under 
  en 
  vinkel 
  af 
  omtrent 
  36° 
  mod 
  horizonten 
  fra 
  n. 
  64° 
  ø. 
  

   Det 
  sprang 
  i 
  en 
  høide 
  af 
  antagelig 
  omkring 
  38 
  kil. 
  over 
  Ställ- 
  

   dalen, 
  som 
  ligger 
  i 
  no. 
  for 
  Filipstad 
  ikke 
  langt 
  fra 
  midten 
  af 
  det 
  

  

  *) 
  A. 
  E. 
  Nordenskiöld. 
  Mineralogiska 
  bidrag. 
  6. 
  Trenna 
  märkeliga 
  eld- 
  

   meteorer, 
  sedda 
  i 
  Sverige 
  under 
  åren 
  1876 
  og 
  1877«, 
  trykt 
  i. 
  »Geologiska 
  

   foreningens 
  i 
  Stockholm 
  førhandlingar. 
  Fjerde 
  bandet. 
  Stlîîi. 
  1878 
  och 
  

   1879c. 
  p. 
  45. 
  

  

  21* 
  

  

  