﻿328 
  Hans 
  ReuscTi. 
  

  

  enkelte 
  indsprængte 
  broncitkorn, 
  som 
  er 
  større 
  end 
  individeme 
  i 
  

   stenens 
  herskende 
  masse 
  og 
  delvis 
  frembyder 
  omgrensning 
  af 
  

   krystalflader 
  ; 
  særdeles 
  regelmæssige 
  er 
  dog 
  heller 
  ikke 
  disses 
  kon- 
  

   turer. 
  Indsprengt 
  forekommer 
  uregelmæssigt 
  lappede 
  korn 
  af 
  

   jern 
  og 
  magnetkis. 
  Undertiden 
  bestaar 
  et 
  enkelt 
  ertskorn 
  for 
  

   en 
  del 
  af 
  det 
  ene, 
  for 
  en 
  del 
  af 
  det 
  andet 
  mineral. 
  

  

  Nu 
  og 
  da 
  sees 
  i 
  broncit-olivin-blandingen 
  noget, 
  som 
  man 
  ved 
  

   første 
  øiekast 
  er 
  tilbøielig 
  at 
  tage 
  for 
  aabne 
  rum, 
  mod 
  hvilke 
  

   olivinen 
  grenser 
  med 
  rundagtige, 
  broneiten 
  med 
  mere 
  eller 
  mindre 
  

   retlinjede 
  konturer. 
  Ved 
  nøiere 
  undersøgelse 
  finder 
  man 
  imidlertid, 
  

   at 
  disse 
  formodede 
  aabne 
  rum 
  er 
  udfyldte 
  med 
  en 
  vandklar 
  sub- 
  

   stans, 
  der 
  bryder 
  lyset 
  langt 
  svagere 
  end 
  olivinen 
  og 
  broneiten. 
  

   Mellem 
  korsvise 
  nikoler 
  viser 
  denne 
  substans 
  sig 
  aggregatpolari- 
  

   serende 
  med 
  dunkle 
  graa 
  farver. 
  Hist 
  og 
  her 
  sees 
  spor 
  af 
  spalt- 
  

   ridser. 
  Undertiden 
  er 
  substansen 
  opfyldt 
  af 
  smaakorn, 
  dels 
  ugjeu- 
  

   nemsigtige 
  sorte, 
  dels 
  gjennemsigtige 
  stærkt 
  lysbrydende. 
  Disse 
  

   sidste 
  synes 
  at 
  beståa 
  af 
  broncit 
  eller 
  olivin 
  som 
  omgivelsen. 
  

   Figuren 
  nederst 
  tilhøire 
  tab. 
  5 
  viser 
  et 
  mellem 
  broncit 
  indeklemt 
  

   parti 
  af 
  denne 
  kornopfyldte 
  substans. 
  

  

  Nogle 
  hrnnœvTmivïiger 
  om 
  meteorstene 
  i 
  

   almindelighed 
  *). 
  

  

  1. 
  Tysnesmeteoriten 
  med 
  sin 
  udprægede 
  struktur 
  opf 
  ordrer 
  

   til 
  betragtninger 
  over 
  meteoriternes 
  historie. 
  Den 
  er, 
  som 
  vi 
  

   har 
  hørt, 
  en 
  brudstykkebergart. 
  Ser 
  vi 
  hen 
  til 
  selve 
  substansen 
  

   i 
  brudstykkerne 
  og 
  for 
  det 
  første 
  lader 
  deres 
  form 
  og 
  maaden, 
  

   hvorpaa 
  de 
  er 
  sammenkittede, 
  ud 
  af 
  betragtning, 
  saa 
  fæstes 
  op- 
  

   mærksomheden 
  fornemlig 
  ved 
  de 
  porfyriske 
  brudstykker. 
  Disse, 
  

   f. 
  eks. 
  det 
  paa 
  den 
  nederste 
  figur 
  tilvenstre 
  tab. 
  4 
  afbildede, 
  er 
  

   saa 
  lige 
  med 
  jordiske 
  porfyriske 
  bergarter, 
  at 
  man 
  vanskelig 
  kan 
  

   andet 
  end 
  antage 
  en 
  overensstemmende 
  dannelsesmaade. 
  De 
  aller- 
  

  

  *) 
  Meteoritlitteraturen 
  er 
  meget 
  rig. 
  Man 
  har 
  værdifulde 
  arbeider 
  af 
  

   Brezina, 
  Cohen, 
  Daubrée, 
  Haidinger, 
  Fouqué 
  og 
  Michel 
  Levy. 
  v. 
  La- 
  

   saulx, 
  Meunier, 
  Newton^ 
  Nordenskiöld, 
  v. 
  Eath, 
  G. 
  Eose, 
  Shephard, 
  

   Tschermak 
  og 
  mange 
  flere. 
  

  

  