﻿Om 
  Tysnesmeteoriteii. 
  331 
  

  

  at 
  jernet 
  paa 
  en 
  eller 
  anden 
  maade 
  har 
  ligesom 
  -»spist« 
  paa 
  flere 
  

   af 
  Tysnesmeteoritens 
  brudstykker. 
  Disge 
  grenser 
  kun 
  undta- 
  

   gelsesvis 
  (en 
  del 
  mørke, 
  straale-struerede 
  broncitkugler) 
  mod 
  jernet 
  

   med 
  regelmæssig, 
  skarp 
  tegnet 
  kontur. 
  Omgrensningen 
  er 
  i 
  al- 
  

   mindelighed 
  ujævn, 
  om 
  end 
  kun 
  i 
  faa 
  tilfælde 
  saa 
  tandet 
  som 
  

   paa 
  tab. 
  4, 
  hvor 
  jernet 
  endog 
  synes 
  i 
  smaadraaber 
  at 
  være 
  trængt 
  

   ind 
  i 
  den 
  ydre 
  del 
  af 
  det 
  rundagtige 
  brudstykke. 
  Det 
  er 
  

   tænkeligt, 
  at 
  kantede 
  brudstykker 
  kan 
  være 
  blevne 
  tilrundede 
  

   ved, 
  at 
  jernet 
  paa 
  en 
  eller 
  anden 
  maade 
  har 
  indvirket 
  paa 
  dem. 
  

  

  De 
  straalestruerede 
  broncitstykker 
  har 
  vel 
  alle 
  fra 
  allerførst 
  været 
  

   dele 
  af 
  større 
  kugler. 
  De 
  fleste 
  har 
  oprindelig 
  lignet 
  de 
  kegleformede 
  

   brudstykker, 
  som 
  fremkommer, 
  naar 
  en 
  radialstraalet 
  svovlkisknol 
  

   knuses; 
  knollens 
  overflade 
  danner 
  keglernes 
  basis, 
  og 
  deres 
  top 
  

   vender 
  ind 
  mod 
  knollens 
  midte. 
  Saadanne 
  kegleformede 
  brud- 
  

   stykker 
  er 
  blevne 
  tilrundede 
  indtil 
  de 
  i 
  nogle 
  tilfælde 
  er 
  blevne 
  

   kugleformede. 
  Paa 
  denne 
  maade 
  kan 
  det 
  forklares, 
  at 
  man 
  saa 
  

   ofte 
  ved 
  de 
  gjennemsnit, 
  som 
  sees 
  i 
  de 
  mikroskopiske 
  præparater, 
  

   iagttager, 
  at 
  udstraalingspunktet 
  ligger 
  udenfor 
  omkredsen. 
  

  

  Hvad 
  nu 
  specielt 
  angaar 
  de 
  i 
  Tysnesmeteoritens 
  mørke 
  masse 
  

   forekommende 
  mere 
  typiske 
  kugler, 
  der 
  især 
  paafalder 
  som 
  noget 
  

   særeget, 
  saa 
  maa 
  man 
  nærmest 
  antage, 
  at 
  de 
  er 
  løsnede 
  ud 
  af 
  

   den 
  ældre 
  sten, 
  i 
  hvilken 
  de 
  forekom 
  færdige.. 
  De 
  forholder 
  sig 
  

   som 
  rullestene, 
  der 
  er 
  løsnede 
  ud 
  af 
  et 
  konglomerat 
  og 
  saaledes 
  

   blevne 
  rullestene 
  paanyt. 
  

  

  Ställdalsmeteoriten 
  er 
  ogsaa 
  en 
  chondrit; 
  den 
  viser 
  os 
  imid- 
  

   lertid 
  ikke 
  en 
  fornyet 
  desaggregation 
  paa 
  samme 
  maade 
  som 
  den 
  

   anden 
  sten. 
  Her 
  har 
  fandet 
  en 
  smeltning 
  sted. 
  Vi 
  ser 
  aarer 
  af 
  glas, 
  

   der 
  er 
  sammensat 
  som 
  stenen 
  forresten 
  og 
  opfyldte 
  med 
  tilrundede 
  

   brudstykker 
  af 
  denne. 
  Nær 
  beslægtede 
  med 
  Ställdalsmeteoriten 
  

   er 
  de 
  af 
  Tschermak 
  beskrevne 
  meteorstene 
  fra 
  Orvinio 
  og 
  Chan- 
  

   tonnay, 
  af 
  hvilke 
  man 
  dog 
  saavidt 
  vides, 
  ikke 
  har 
  kunnet 
  frem- 
  

   stille 
  saa 
  gjennemsigtige 
  præparater, 
  at 
  glassets 
  natur 
  med 
  sik- 
  

   kerhed 
  har 
  kunnet 
  studeres. 
  Sandsynligvis 
  nærstaaende 
  er 
  ogsaa 
  

   Tadjérameteoriten, 
  der 
  er 
  sort 
  med 
  nogle 
  indesluttede 
  graalige 
  

   partier, 
  Stanislas 
  Meunier 
  har 
  ved 
  i 
  et 
  kvarters 
  tid 
  at 
  ophede 
  

   en 
  almindelig 
  graa 
  meteorsten 
  (hans 
  »luséit« 
  og 
  »aumalit«) 
  til 
  

   rødglødhede 
  erholdt 
  en 
  sten 
  lignende 
  Tadjérastenen 
  *). 
  

  

  I 
  denne 
  forbindelse 
  bør 
  ogsaa 
  nævnes 
  jernet 
  fra 
  Deessa 
  i 
  

  

  *) 
  St. 
  Meunier. 
  Météorites 
  p. 
  367. 
  

  

  